Справа № 930/2184/24
Провадження № 33/801/879/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисника адвоката Ткачука В. П.

апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ткачука Вадима Петровича

на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106158, який складено 31 липня 2024 року о 22 год 34 хв, водій ОСОБА_1 31 липня 2024 року близько 20 год 50 хв, в с. Медвежа а/д м-30 434 км 600 м, керував автомобілем Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, про що є відеодоказ з нагрудної бодікамери 796960, 796866, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. в дохід держави. Позбавлено ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

В апеляційній захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Ткачук В. П., вважаючи постанову суду першої інстанції незаконною, просить її скасувати і закрити провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази доведення «поза розумним сумнівом», що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, який належить йому на праві приватної власності, під час ДТП, що підтверджується постановою Немирівського районного суду Вінницької області у справі № 930/2126/24 від 23 вересня 2024 року і саме тому він і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Пояснення у ОСОБА_1 не відбирались, а протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №106158 був складений за відсутності водія. Тому, враховуючи, що у даному випадку працівники поліції склали адміністративний протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак не ознайомили правопорушника з його змістом та не запропонували йому підписати протокол і надати пояснення та зауваження до нього, даний протокол не можна вважати доказом в адміністративній справі.

Вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 серії ЕПР1 №106158 від 31 липня 2024 року були порушені права ОСОБА_1 , адже йому не було доведено суть скоєного правопорушення, не надано можливості скористатися правовою допомогою адвоката, не роз`яснено права та обов`язки, передбачені Конституцією України.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ткачук В. П. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106158 від 31 липня 2024 року водій ОСОБА_1 31 липня 2024 року близько 20 год 50 хв, в с. Медвежа а/д м-30 434 км 600 м, керував автомобілем Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, про що є відеодоказ з нагрудної бодікамери 796960, 796866 (а. с. 3).

До протоколу долучено: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 2); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 3); копію постанови серії ЕНА № 2726882 від 31 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а. с. 4); копію протоколу серії ЕПР1 №106151 від 31 липня 2024 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 5).

Також до матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106158 від 31 липня 2024 року, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння(а. с. 11-12).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6).

Згідно пункту 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року № 1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився на вимогу працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано на відеозапис та узгоджується з поясненнями свідків.

Доводи апеляційної скарги правильного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Посилання захисника на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року у справі № 930/2126/24, якою нібито підтверджується відсутність доказів доведення «поза розумним сумнівом», що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, який належить йому на праві приватної власності під час ДТП, апеляційний суд розцінює критично у зв`язку з наступним.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року у справі № 930/2126/24 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення(а. с. 51, 83-84).

При цьому, в описовій частині постанови зазначено, що «відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії № 106151 від 31 липня 2024 року, свідки працівниками поліції не злучалися та в протоколі вказано, що проводилась відеофіксація та до протоколу додаються схема місця ДТП та відео з бодікамери 796960, 796866, однак до матеріалів справи, які були направлені до суду з ВП № 5, вказані відео з бодікамери 796960, 796866 не долучалися, долучені лише фото-таблиці № 1, 2, 3, на яких зафіксовані наслідки ДТП».

Тому в мотивувальній частині цієї постанови суд першої інстанції зазначив, що «з досліджених в судовому засіданні доказів, неможливо встановити причетність ОСОБА_1 , до вказаної ДТП, так єдиний доказ наданим працівниками поліції на підтвердження вказаного факту є протоколу про адміністративне правопорушення серії №106151 від 31 липня 2024 року, який в свою чергу спростовується показами свідка ОСОБА_2 , який стверджував, що саме він перебував за кермом вказаного ТЗ та вчинив наїзд на відбійник, не впоравшись з керуванням».

Зазначене свідчить виключно про неналежне формування матеріалів адміністративної справи № 930/2126/24 та відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому суд першої інстанції не робив жодних висновків, щодо встановлення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , або іншою особою, а лише послався на свідчення гр. ОСОБА_2 , який стверджував, що за кермом перебував саме він.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стаття 124 КУпАП регулює відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг або іншого майна, тоді як ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Незважаючи на те, що обидві статті стосуються порушень правил дорожнього руху, вони охоплюють різні склади правопорушень. Постанова щодо закриття провадження за ст. 124 КУпАП не встановлює обставин, які обов`язково мають значення для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, встановлення відсутності вини в одній категорії адміністративних справ не має обов`язкової сили для інших, які передбачають різні склади правопорушень.

Більше того, до матеріалів цієї справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106158 від 31 липня 2024 року.

За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із долученого відеозапису, ОСОБА_1 факт вживання алкоголю визнав, підтвердив що в автомобілі знаходився лише він та його малолітній син, та що він їхав з дому (с. Кудлаї) у напрямку м. Немирів (бодікамера 796960 часовий діапазон 31/07/2024 21:27:00 31/07/2024 21:30:00).

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги, щодо відсутності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки на місці дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_1 перебував у автомобілі Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , а свідок на місці події зазначив, що бачив як ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого транспортний засіб було відкинуто в ліву сторону дороги.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що транспортним засобом він не керував, не заслуговує на увагу у зв`язку з викладеним вище та наступним.

У постанові ККС Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні на його думку дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги, не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на процесуальну поведінку ОСОБА_1 , який фактично не виконував належним чином законні вимоги працівників поліції, допускав зневажливі висловлювання в бік працівників поліції, нецензурно лаявся.

При цьому працівники поліції неодноразово пропонували правопорушнику пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я, госпіталізувати правопорушника після ДТП, проте щоразу у грубій формі та з використанням нецензурної лексики ОСОБА_1 відмовлявся.

З досліджуваного відеозапису вбачається, що після чергового тотального ігнорування, поєднаного з погрозами розправою, вимог поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції приступили до складання адміністративних матеріалів (бодікамери 796960, 796866 часовий діапазон 31/07/2024 21:46:00 31/07/2024 21:50:00)

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106158 від 31 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Посилання захисника на процесуальні порушення поліцейськими порядку оформлення матеріалів адміністративної справи та недопустимість протоколу серії ЕПР 1 № 106158 від 31 липня 2024 року, як доказу, апеляційним судом відхиляються, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо протиправності дій працівників поліції під час складання протоколу. Відсутні також відомості щодо оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції і результати такого оскарження.

При цьому судом враховується і те, що ОСОБА_1 створював перепони для реалізації працівниками поліції своїх повноважень, адже його поведінка явно не відповідала обстановці, що склалась, а численні погрози поліцейським та зневажливе ставлення до них виходили за межі допустимих висловлювань та поведінки.

Апеляційний суд вважає, що у випадках, коли правопорушник своєю поведінкою створює перепони для дій поліції, дрібні процедурні помилки, у тому числи і в оформлені адміністративних матеріалів, з боку поліції не є вирішальними. Якщо фактичні обставини вчинення правопорушення підтверджуються належними доказами, то процесуальні недоліки, якщо вони не позбавляють правопорушника можливості захисту та не спотворюють обставини події, не можуть вплинути на кваліфікацію дій порушника.

Отже, усі зауваження захисника стосовно оформлення адміністративного матеріалу не є суттєвими, та не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, а вина правопорушника доведена сукупністю доказів.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення, його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

За таких обставин факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, підтверджений належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Проте судом апеляційної інстанції встановлені обставини, які є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Відповідно пункту 4 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Згідно статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, відповідно до пункту 13 частини 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України 01 квітня 2016 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, згідно Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ткачука Вадима Петровича задовольнити частково.

Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Виключити із резолютивної частини постанови суду абзац третій щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська