Справа № 194/1470/24
Номер провадження 3/194/531/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Корягін В.О., розглянувши, адміністративний матеріал, що надійшов з ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, за участю захисника Захарчук Н.В., відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого на ШУ «Тернівська» ш. Західно-Донбаська, маючого дітей 2014 року народження та 2021 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 19.08.2024 року о 14-43 год., перебуваючи в адміністративній будівлі за адресою: м. Тернівка вул. Григорія Сковороди, 15, будучи затриманим намагався самостійно покинути адміністративну будівлю, при цьому на вимогу поліцейського залишитись на місці, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, хапав за руки та формений одяг, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав повністю та пояснив, що 19.08.2024 року на блокпосту працівниками поліції було зупинено автобус, який їхав на роботу. Так, працівники поліції спитали його про документи, однак він повідомив, що не має документів. На що працівники поліції повідомили йому, що він затриманий. Втім, до відділення поліції він прибув добровільно та перебував там з 12-30 год. до 15-30 год. В подальшому в відділенні поліції з його роботи подзвонили та підтвердили його особу. Потім подзвонили до ТЦК, які відмовились приїхати. В подальшому він заявив клопотання про захисника, та коли останній приїхав, поїхали до лікарні, оскільки у нього були тілесні пошкодження - розбите вухо, розтягнуті зв`язки на нозі, внаслідок чого він 9 днів перебував на стаціонарному лікуванні. В той же день він написав заяву про неправомірні дії працівників поліції. Крім того, він чув, що працівники поліції хочуть його кудись вивезти. Також, він наголошував, щоб викликали СОГ для подання заяви про неправомірні дії працівників поліції. Зазначає, що в лікарні був працівник ТЦК, який повідомив, що питань до нього немає. Зазначає, що за формений одяг працівників поліції він не хапав та нікого не бив, протиправних дій не вчиняв. Права та обов`язки йому не роз`яснювали, протокол про затримання не давали.

Захисник ОСОБА_2 в своїх запереченнях на протокол зазначає про те, що в протоколі не вказано прізвища працівників поліції, вимоги яких ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим неможливо перевірити факт їх законності. Крім того в матеріалах справи відсутні докази про агресивну та зухвалу поведінку останнього. Крім того, на одному з відеозаписів було зафіксовано факт нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що підтверджується довідкою з лікарні. Однак, відеозаписи також не містять даних щодо законних вимог поліцейських яких він зухвало не виконував. Також, ОСОБА_1 добровільно погодився проїхати до ВП №1 та будь-якого опору не вчиняв. Відтак обставини зухвалої поведінки ОСОБА_1 є неконкретизованими. Поміж іншого, доказів того, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку ТЦК та СП, матеріали справи не містять. Як і відсутні докази того, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол за порушення правил військового обліку, хоча приводом для складання протоколу за матеріалами справи була зупинка ОСОБА_1 на блокпості без документів, які посвідчують його особу. На підставі цього, просить закрити справу відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У статті 251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 185 КУпАП передбачає, що адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст. 185 Кодексу про адміністративні правопорушення, злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 19.08.2024 року ОСОБА_1 був зупинений на посту рекультивації в с. Богданівка. Йому було запропоновано надати свої документи, однак останній відмовився. В подальшому було виявлено, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, та у зв`язку з тим, що останній намагався убігти з відділку поліції, тому був затриманий. Спочатку ОСОБА_1 вів себе спокійно, однак після того, коли йому повідомили про розшук ТЦК, він почав вести себе агресивно. Зазначає, що ОСОБА_1 роз`яснювались права та обов`язки. Також зазначає, що ОСОБА_1 хапався за решітку в ВП №1 та намагався вийти з ВП №1, тому до нього було застосовано спеціальний засіб кайданки. Під час застосування фізичної сили ОСОБА_1 хапав працівників поліції за руки та формений одяг. Після цього викликали швидку медичну допомогу та прибув адвокат з БПД. Потім у присутності безоплатного адвоката було складено протокол відносно ОСОБА_1 , якого повезли в лікарню, де останній був ознайомлений з протоколом. Також в лікарні він вже писав пояснення в протоколі. Не пам`ятає чи був присутній при складанні протоколу про адміністративне затримання адвокат. Зазначає, що правову допомогу було надано одразу після заявлення клопотання про правову допомогу. Бодікамера була увімкнена, тому на відеозаписі є конкретні обставини, які стались з ОСОБА_1 . Також, в приміщенні лікарні викликали СОГ.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 19.08.2024 року спільно з нарядом Національної поліції вони несли службу. Під час перевірки ОСОБА_1 відмовився надати документи що посвідчують його особу, та на вимогу працівників поліції також відмовився проїхати до відділення поліції. Коли працівник поліції повідомив про те, що до нього будуть застосовані кайданки, ОСОБА_1 погодився проїхати до відділення поліції. Після цього останній він був доставлений до ВП №1, працівник поліції зачитував йому права та обов`язки. Працівники поліції попереджали ОСОБА_1 , що включена бодікамера. Однак, ОСОБА_1 вів себе нахабно та відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції та працівників НГУ. Кожного разу він намагався надати неправдиві свідчення щодо своєї особи. Також зазначає, що ОСОБА_1 надавали документи для підтвердження того, що була здійснюється перевірка осіб.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працює фельдшером швидкої медичної допомоги. 19.08.2024 року до них надійшов виклик, тому вони до поліції, а саме ВП №1. Так, в ВП №1 ОСОБА_1 зазначав про те, що його побили та висловлював скарги щодо його плеча. Коли вона його оглянула, то травм не виявила, було садно вуха. Потім запропонувала йому проїхати до лікарні, куди в подальшому його і відвезли. Будь-яких протиправних дій відносно працівників поліції ОСОБА_1 не робив. Також зазначає, що у ОСОБА_1 був адвокат.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису події, вбачається, що протокол відносно ОСОБА_1 складався в присутності захисника, втім був складений не повністю, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського. В подальшому події відбувались в лікарні в м. Павлоград. В лікарні м. Павлоград оголошувався протокол в присутності ОСОБА_1 , та при його оголошенні він заявив клопотання про надання йому адвоката. Також, ОСОБА_1 зазначав, що бажав вийти з приміщення ВП №1.

Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , вийшовши з приміщення кабінету у відділенні поліції направився до виходу з будівлі, де його зупинив працівник поліції. В подальшому ОСОБА_1 почав триматись за решітку, яка прикрила йому прохід до виходу, та намагався відкрити її, щоб пройти до дверей. В цей час його зупиняв працівник поліції та намагався відтягнути від решітки. В подальшому працівниками поліції було застосовано фізичну силу та щодо ОСОБА_1 застосовано спеціальні засоби кайданки.

Згідно протоколу серії АЗ №040119 від 19.08.2024 року про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 261 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 19.08.2024 року о 12-38 год. доставлено у службове приміщення ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП для встановлення особи під час перетину блок посту по АДРЕСА_2 відмовився від пред`явлення документів, складання протоколу за ч. 2 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 від підписів та надання пояснень відмовився. При особистому огляду тілесні ушкодження відсутні. Від підпису відмовився в присутності захисника, що засвідчення підписом останнього.

Суд враховує надані стороною захисту документи, зокрема: копію виписки з лікарні №1605/1313, копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; копію довідки з лікарні №9189; копію заяви до поліції та пояснення ОСОБА_1 ; копію витягу з Наказу Мінекономіки про бронювання особи. Однак, зауважує, що суд розглядає справу лише в межах обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. А відтак обставини, на які посилається сторона захисту та на існування яких надає відповідні докази (зокрема факт нанесення тілесних ушкоджень), не можуть бути предметом розгляду в межах вирішення питання про встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, а повинні вирішуватись в іншому процесуальному порядку.

Також суд звертає увагу, що згідно ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у встановлених випадках. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Відтак, працівники поліції були уповноважені вимагати у ОСОБА_1 , як особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років, пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу.

Згідно ч. 1 ст. 260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Також, згідно п. 1 ч. 1 ст. 262 КУпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при … вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського …, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію…, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України.

Відтак, у працівників поліції були законні підстави для затримання ОСОБА_1 та доставлення його до відділення поліції для встановлення його особи, про що також свідчить протокол про його затримання. Крім того, про вказані обставини свідчать і показання свідка ОСОБА_4 , який повідомив, що ОСОБА_1 відмовився надати документи що посвідчують його особу, та на вимогу працівників поліції відмовився проїхати до відділення поліції. А тому суд не бере до уваги посилання сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_6 добровільно проїхав до відділення поліції.

При цьому не заслуговує уваги посилання сторони захисту, що відносно ОСОБА_1 не складався протокол за ст. 210 КУпАП, який був підставою для затримання останнього, оскільки складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення уповноваженою на те особою є прерогативою на таке складення у випадку наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення. А відтак, підстава для затримання ОСОБА_1 «для складання протоколу за ст. 210 КУпАП» не є однією та безумовною підставою, оскільки безпосереднє його затримання відбулось у зв`язку з непред`явленням останнім документів, які посвідчують його особу, що також було встановлено в судовому засіданні в ході дослідженням доказів, та зокрема поясненнями самого ОСОБА_1 , який також наголошував, що документів працівникам поліції він не надав, оскільки не мав їх з собою.

Далі, згідно ч. 1 ст. 261 КУпАП, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 , який вже був затриманий та перебував в приміщенні відділення поліції був забезпечений захисником з огляду на його клопотання про надання йому правового захисту. Протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 засвідчений підписом захисника. Окрім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення останній користувався послугами адвоката. Відтак, суд вважає, що право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

Щодо посилання сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_1 не виконував дій щодо злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського, суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011.

У відповідності до п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» № 8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 направляючись до виходу з будівлі почав триматись за решітку, яка прикрила йому прохід до виходу, та намагався відкрити її, щоб пройти до дверей. Однак в цей момент його зупиняв працівник поліції та намагався відтягнути його від решітки. В подальшому працівниками поліції було застосовано фізичну силу та щодо ОСОБА_1 застосовано спеціальні засоби кайданки, в ході якого останній оказував супротив працівникам поліції.

Також, згідно рапортів працівників поліції, які були присутні під час вказаних подій, також підтверджують те, що ОСОБА_1 намагався покинути приміщення поліції, ігноруючи вимогу поліцейського залишатись на місці, чим своїми діями чинив непокору.

Суд враховує, наявні в матеріалах справи рапорти поліцейських, які за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення.

Разом з тим, вказаний документ (рапорт) містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

При цьому суд зауважує щодо цілеспрямованості дій ОСОБА_1 , який наполегливо намагався пройти до виходу з приміщення поліції, та який ігноруючи зауваження працівника поліції, продовжував свої дії, у зв`язку з чим до останнього тривалий час працівники поліції не могли застосувати кайданки з огляду на його супротив останнім.

В даному випадку відмова ОСОБА_1 від виконання законного розпорядження та вимоги поліцейського мала місце саме в невиконанні тих дій, які він був зобов`язаний виконати, зокрема не покидати приміщення відділення поліції, що свідчило про його намір втекти з приміщення.

В цілому поведінка ОСОБА_1 свідчила про перешкоджання нормальній діяльності поліції, та виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Також згідно п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» загальні правила застосування спеціальних засобів: кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Отже, дії працівників поліції узгоджуються з вимогами ст. 45 КУпАП щодо застосування спеціальних засобів, не були передчасними та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Посилання на те, що ОСОБА_1 не здійснив жодних дій щодо злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Також суд зауважує, що наведені докази, в тому числі і відеозапис, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 , а тому доводи сторони захисту про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Вказаний відеозапис отриманий у законний спосіб, відповідно до Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, засобів фото, і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року та був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника, тому є допустимим та належним доказом у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Невизнання вини ОСОБА_1 та його твердження з приводу цього, суд розцінює, як лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, передбаченої за вчинені ним адміністративні правопорушення, оскільки це спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відеозаписом подій, та показами допитаних в судовому засіданні свідків, які не суперечать один одному та обставинам, які були встановлені.

Отже в судовому засіданні встановлена винність ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, що узгоджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які в своїй сукупності не спростовують вказаних обставин.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №524197 від 19.08.2024 року; рапортом працівника поліції від 19.08.2024 року; письмовими та усними поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні; письмовими та усними поясненнями ОСОБА_4 , наданими в судовому засіданні; письмовими та усними поясненнями ОСОБА_5 , наданими в судовому засіданні; рапортом старшого інспектора-чергового ЧЧ ВП№1 ПРВП від 19.08.2024 року; рапортом поліцейського СРПП ВП №1 ПРВП ГУНП від 19.08.2024 року; рапортом від 19.08.2024 року; рапортом поліцейського СРПП ВП №1 ПРВП ГУНП від 20.08.2024 року; рапортом інспектора СРПП ВП №1 ПРВП ГУНП від 19.08.2024 року; рапортом інспектора СРПП ВП №1 ПРВП ГУНП від 19.08.2024 року; протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №040119 від 19.08.2024 року; копією розписку від 19.08.2024 року; відеозаписом технічних засобів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 34, ст. 35 КУпАП, судом не встановлені.

З урахуванням характеру правопорушення, особи ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення за ст. 185 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 136 грн.

Крім того, згідно вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33-35, 36, 40-1, 221, 268, 276, 283-284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 185КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 136 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосоване подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Згідно ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом, та у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути подвійний розмір штрафу, а саме 272 грн.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, а у разі оскарження постанови перебіг строку давності виконання постанови зупиняється до розгляду скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Корягін