ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4749/24 Головуючий суддя І інстанції Скотар А.Ю.
Апеляційне провадження № 33/818/1118/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Устименка І.А.,

законного представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Устименка І.А. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 170 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 30.05.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал відповідно до якого ОСОБА_1 , 01.05.2024, о 12:00, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , 2015 р.н., а саме зачинив в квартирі та не випускав, в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані органом поліції як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства.

В своїй апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 просить постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що з оскаржуваної постанови не вбачається, які саме дії ОСОБА_1 судом кваліфіковано, як домашнє насильство, матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження вини його підзахисного за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також від дій його підзахисного не настали будь-які наслідки, оскільки вони не носили характеру психологічного насильства.

Захисник також вказує на те, що пояснення малолітньої ОСОБА_2 відібрані з порушення вимог чинного законодавства, оскільки під час цих подій були відсутні педагогічний працівник чи представник служби у справах дітей.

Крім того, апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про те, чи могла бути завдана або завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої від дій ОСОБА_1 . Захисник зазначає, що подія, яка сталася між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є лише конфліктною ситуацією та не містить ознак домашнього насильства.

Окрім цього, захисник ОСОБА_4 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року, посилаючись на те, що він був позбавлений оскаржувати це судове рішення через перебування на лікарняному, а його підзахисний наразі проходить військову службу в лавах ЗСУ, а тому сторона захисту не мала можливості подати апеляційну скаргу у строк, передбачений чинним законодавством.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Вислухавши доводи захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку законного представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка заперечувала щодо задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 та доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд обґрунтовано послався на пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3 .

Зокрема, малолітня потерпіла ОСОБА_2 пояснила в суді першої інстанції, що після повідомлення батьком про намір поїхати на пікнік за місто на два дні зателефонувала матері, яка сказала, що такої домовленості з батьком не було. Батько, поговоривши з мамою, намагався забрати у неї телефон, проте вона змогла його вихопити. Вона почала хвилюватись, плакала так як боялась, що батько її викраде, хоча пояснила, що до того подібних випадків жодного разу не було. Піти з сусідкою, яка прийшла по неї, батько не дозволив, зачинив двері та утримував у квартирі. На благання відвести її до мами батько не реагував. Вона розгубилась, плакала та дзвонила матері, яку просила забрати від батька. Лише коли приїхала мама та працівники поліції батько випустив її з квартири.

Опитана в судовому засіданні в суді першої інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_3 пояснила, що з 30.04.2024 на 01.05.2024 її донька за згодою з колишнім чоловіком ОСОБА_1 перебувала у останнього. За домовленістю ОСОБА_1 мав повернути доньку 01.05.2024 о 15:30. Біля 11:30, 01.05.2024 їй зателефонувала донька та сказала, що батько планує вивезти її на пікнік за межі міста на 2 дні та чи узгоджена ця поїздка з нею. Вона відповіла донці, що така поїздка не була узгоджена і попросила передати телефон батькові, проте останній «скинув» дзвінок. Через кілька хвилин знову зателефонувала донька, вона плакала та благала забрати її від батька. Хвилюючись за доньку ОСОБА_3 зателефонувала знайомій, що є сусідкою ОСОБА_1 , та попросила останню забрати дитину у батька поки вона приїде. Також з приводу даної ситуації зателефонувала своїй матері та до поліції. Сусідці ОСОБА_1 доньку не віддав, натомість зачинився у квартирі разом з донькою. В цей час донька додзвонилась до неї ще раз та благала забрати її, так як батько зачинив її і не випускає. Коли вона приїхала за місцем проживання ОСОБА_1 останній, не дивлячись на присутність поліції, не відчиняв двері квартири та не випускав доньку, мотивуючи свою поведінку тим, що чекає адвоката. В наступному прибув адвокат, ОСОБА_1 відчинив двері та дозволив їй забрати доньку.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_3 також пояснила, що її малолітня донька ОСОБА_2 дійсно 01.05.2024 перебувала у свого батька ОСОБА_1 з її дозволу, але об 11 годині їй зателефонувала її донька та сказала, що батько хоче її забрати на базу відпочинку, що не було узгоджено раніше. Донька була дуже перелякана. Коли вона прибула за місцем мешкання її колишнього чоловіка, вона побачила через вікно квартири останнього свою доньку. Законний представник ОСОБА_3 намагалася потрапити до квартири свого колишнього чоловіка, щоб забрати свою дитину, але ОСОБА_1 двері не відчиняв та повідомив їй, що чекає приїзду свого адвоката. Також на місці подій були працівники поліції, яким ОСОБА_1 також не відчиняв двері своєї квартири. Законний представник повідомила, що десь через 5-7 хвилин на місце подій приїхав адвокат та ОСОБА_1 відчинив двері, внаслідок чого вона та працівники поліції потрапили до квартири, де була її малолітня дитина, яка була дуже схвильована.

Доводи захисника про те, що пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 отримані з порушенням вимог чинного законодавства та застосування аналогії закону, а саме положень ст. 232 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, є безпідставними, оскільки остання надала пояснення в судовому засіданні в суді першої інстанції в присутності законного представника, що не суперечить вимогам ст.ст.251, 269, 270, 272 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що 30.04.2024 на 01.05.2024 за місцем його мешкання ночувала донька ОСОБА_2 з дозволу колишньої дружини ОСОБА_3 01.05.2024 після дзвінка його колишньої дружини донька ОСОБА_2 почала вести себе неадекватно та почала плакати, хоча до цього часу все було гаразд та вона добре проводила час- з дитиною його теперішньої дружини.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги відомості письмових доказів, а саме:протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080374 від 01.05.2024 року; термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №313523 від 21.05.2024 року; копії письмової заяви ОСОБА_3 від 01.05.2024 року; копій письмових пояснень ОСОБА_2 від 01.05.2024 року, ОСОБА_1 від 01.05.2024 року, ОСОБА_3 від 01.05.2024 року, ОСОБА_5 від 01.05.2024 року; форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01.05.2024 року стосовно ОСОБА_1 ; рапорту інспектора роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області Косенко О.І. від 01.05.2024 року; рапорту інспектора роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області Дахно М.С. від 01.05.2024 року; копії висновку за даними експериментально-психологічного дослідження особистісних особливостей від 16.05.2024 року; консультативного висновку від 08.05.2024 року.

Зокрема, з відомостей протоколу адміністративне правопорушення серії ВАД №080374 від 01.05.2024 року вбачається, 01.05.2024 о 12:00 ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , 2015 р.н., а саме зачинив в квартирі та не випускав, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю дитини (а.с.2).

Відповідно до відомостей копії письмових пояснень малолітньої потерпілої ОСОБА_2 від 01.05.2024 року, 30.04.2024 року остання поїхала до свого батька - ОСОБА_1 . На наступний день, вранці, батько повідомив, що її мама нібито надала дозвіл на те, щоб вона разом з батьком поїхала на 2 дні за місто. Коли вона передзвонила своїй матері, остання повідомила їй, що ніякої згоди не надала. В цей час батько почав забирати її телефон, але вона змогла відібрати його назад та вона знову зателефонувала своїй матері, яка сказала їй, що зараз прийде сусідка та допоможе їй до приїзду матері. В подальшому вона намагалася вийти з квартири до сусідки, але її батько не дозволив їй це зробити та попросив свою співмешканку потримати її та не дати вийти з помешкання. Потім потерпіла знову додзвонилася своїй матері та просила її забрати. В подальшому приїхали працівники поліції, її мама та бабуся, які допомогли їй вийти з квартири (а.с.7).

В своїх письмових поясненнях від 01.05.2024 року ОСОБА_3 зазначила, що 30.04.2024 року її донька ОСОБА_2 за її згоди відправилася на прогулянку з колишнім чоловіком, який пообіцяв повернути доньку увечері. Десь о 20-00 год. вона подзвонила ОСОБА_1 , який повідомив їй, що вони гуляють та дитина бажає переночувати у нього вдома. Також вона узгодила з колишнім чоловіком, що останній поверне їх дитину до неї 01.05.2024 року о 15 год. 30 хв. Наступного дня об 11 год. 38 хв. їй подзвонила її донька та запитали її, чи дозволяла вона ОСОБА_1 вивезти ОСОБА_2 на 2 дні за місто, після чого ОСОБА_1 забрав та поклав слухавку. Також ОСОБА_1 вимкнув мобільний телефон. Десь хвилин через 7 їй вона змогла додзвонитися до її доньки, яка благала забрати її від батька. При цьому донька плакала. ОСОБА_3 попросила сусідку ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 забрати її дитину та допомогти їй залишити квартиру батька. ОСОБА_3 також повідомила своїй дитині, що за нею зараз прийде ОСОБА_6 . При цьому, коли ОСОБА_6 прийшла за дитиною, ОСОБА_1 відштовхнув її та заборонив дитині залишати квартиру. ОСОБА_1 також зачинив двері та вікна квартири. ОСОБА_2 знову подзвонила їй та повідомила, що батько насильно утримує в квартирі, з якої не дозволяє вийти. ОСОБА_3 викликала працівників поліції та приїхала за своєю дитиною за місцем мешкання її колишнього чоловіка, але останній не відчинив їй та поліцейським двері. Коли приїхав адвокат, ОСОБА_1 відчинив двері та її донька в присутності працівників поліції висловила своє бажання залишити квартиру свого батька (а.с.9).

Свідок ОСОБА_7 в своїх письмових пояснення від 01.05.2024 року зазначила, що 01.05.2024 року їй подзвонила ОСОБА_3 та попросила приїхати за колишнім її місцем мешкання, щоб допомогти забрати онучку - ОСОБА_2 , яка перебувала у квартирі свого батька ОСОБА_1 . Коли вони приїхала на місце подій, двері їй ніхто не відчинив та вона спустилася вниз на вулицю, де побачила свою унучку у вікні квартири, де мешкає ОСОБА_1 . Потім приїхала її донька ОСОБА_3 та співробітники поліції і вони разом піднялися на другий поверх будинку, але двері свої квартири ОСОБА_1 не відчинив. Коли приїхав адвокат Терещенка А.В., останній відчинив двері квартири. В квартирі була її онучка ОСОБА_2 та колишній чоловік її доньки - ОСОБА_1 . Через деякий час вона знову піднялася до квартири, де побачила свою онучка ОСОБА_2 на руках свої доньки, які були заплакані та намагалися залишити квартиру, але ОСОБА_1 не давав їм це зробити. За допомогою працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 покинули квартиру ОСОБА_1 (а.с.10).

В своїх письмових поясненнях від 01.05.2024 року ОСОБА_1 зазначив, що не згоден протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки його колишня дружина спровокувала поведінку дитини. Заспокоїти дитину до приїзду поліції не міг (а.с.11).

Згідно відомостей форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01.05.2024 року стосовно ОСОБА_1 , поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено середній рівень небезпеки (а.с.13-14).

Відповідно до висновку за даними експериментально-психологічного дослідження особистісних особливостей від 16.05.2024 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прийомі із мамою за направлення лікаря-невролога. Дівчинка стала тривожною, невпевненою, занепокоєною, почала боятися темряви (після останньої зустрічі із батьком). Батьки розлучені, але дівчинка із батьком спілкується. В останню зустріч батько закрив дитину у себе, забрав телефон та не хотів віддавати матері. Мати викликала наряд поліції, щоб повернути доньку. Зі слів матері, у дівчинки з`явилися наступні фрази: «я не хочу спілкуватися із батьком», «мені страшно», «я боюсь виходити заміж», «у майбутньому раптом буде таким, як батько». Досить детально розповідає про себе, свої переживання. Каже, що стала боятися розлучатися із матір`ю. Страхи, які є у дівчинки: боїться того, що її може вкрасти батько. На момент дослідження мають місце: підвищена тривожність; прояви невротичного типу реагування; тенденції до біологізації тривоги (погане самопочуття) (а.с.31-32).

Згідно консультативного висновку від 08.05.2024 року, у ОСОБА_2 встановлений діагноз: вегетативна дисфункція; невротичний синдром; порушення сну (а.с.33).

Крім того, апеляційний суд бере до уваги відомості відеозапису, що містяться на оптичному носії інформації та долучений до матеріалів справи (а.с.3). На відеозаписі (файл «part_ export-0d19o.mp4») зафіксовано, що ОСОБА_1 не відчиняє двері працівникам поліції та своїй колишній дружині ОСОБА_3 , посилаючись на те, що зараз приїде його адвокат. Згідно відеозаписів (файли « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «export-ng60u.mp4»), коли приїхав захисник Устименко І.А., ОСОБА_1 відчинив двері своєї квартири, в якій була також і його малолітня дитина потерпіла ОСОБА_2 . З цих відеозаписів також вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 плакала та одразу підбігла до своєї матері ОСОБА_3 . Малолітня потерпіла ОСОБА_2 зазначала, що її батько закрив двері, не надавав можливості подзвонити матері та він забирав телефон з її рук. Після з`ясування усіх обставин, ОСОБА_3 разом із своєю донькою ОСОБА_2 залишили місце мешкання ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту також була допитана свідок ОСОБА_9 , яка є теперішньою дружиною ОСОБА_1 . Під час свого допиту остання пояснила, що 01.05.2024 року вона перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю дитиною та ОСОБА_2 , яка в цей день зранку відвідувала школу онлайн. Свідок допомагала через інтернет підключитися к урокам, все було добре. В цей час приїхав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пішла до нього. Свідок не чула розмови між ОСОБА_10 та Тіною. Після чого ОСОБА_2 забігла до неї в комнату, зачинила двері та сказала, що боїться того, що батько її вкраде. При свідкові ОСОБА_2 подзвонила матері та сказала їй викликати поліцію. Свідок ОСОБА_9 була в шоці від такої поведінки Тіни, оскільки до цього часу все було добре та вона із задоволенням проводила час разом з нею, дитиною свідка та зі своїм батьком.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд визнає зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 належними та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП і підстав для закриття провадження у справі, відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, за доводами апеляційної скарги захисника, апеляційний суд не вбачає.

Доказів на спростування висновків судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, апеляційному суду не надано та зазначає наступне.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні щодо своєї дій умисних дій психологічного характеру є неспроможними та спростовується письмовими доказами, що є наявні в матеріалах справи, зокрема, письмовими та усними поясненням сторін у справі та свідків, що надані під час судового розгляду в судах першої і апеляційної інстанції, висновком за даними експериментально-психологічного дослідження особистісних особливостей від 16.05.2024 року, консультативного висновку від 08.05.2024 року, відеозапису та ін.

Отже, дії ОСОБА_1 стосовно своєї доньки ОСОБА_2 , які мали місце 01.05.2024 року о 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких ОСОБА_1 повідомив своїй дитині, що має набір забрати її на 2 дні від своєї матері без дозволу останньої, відбирав у неї телефон та зачинив в квартирі двері і не випускав свою доньку з квартири до своєї матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим потерпіла була налякана, на переконання апеляційного суду, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки внаслідок таких дій ОСОБА_1 малолітня потерпіла ОСОБА_2 стала тривожною, невпевненою, занепокоєною та почала боятися темряви.

Враховуючи вищевикладене, під час апеляційного перегляду справи за доводами апеляційної скарги захисника , апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков