Справа № 154/2850/24 Провадження №33/802/618/24 Головуючий у 1 інстанції:Кусік І. В.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 та його захисника Ленського Ігоря Олексійовича (в режимі відеоконференцї), розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок.

Так, ОСОБА_1 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 23.07.2024 року о 13.40 год. на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області за 2000 м. від державного кордону, 1700 м. від лінії прикордонних інженерних споруджень в районі п/зн № 934, на напрямку Стенжаричі (Україна)-Загурник (Республіка Польща) п/н «Група реагування» здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску групою осіб, чим порушив ст.ст. 9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування поданої скарги вказує про те, що в матеріалах справи не має будь яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про спробу ним особисто незаконно перетнути державний кордон, та навіть про наміри це зробити. На думку ОСОБА_1 місцевий суд допустив формалізм при розгляді справи, не проаналізував зміст протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього документів, формально зазначивши, що вони частково підтверджують його вину, при цьому, в якій саме частині суд не вказав. На допущення судом першої інстанції формалізму при розгляді справи на думку апелянта вказує і те. Що суд зазначив про підтвердження його вини іншими доданими до протоколу матеріалами, однак крім перерахованих судом будь які інші матеріали до протоколу не додавалися.

Водночас, на думку апелянта місцевим судом не враховані подані його захисником докази, які свідчать про можливість у нього перетнути кордон у законний спосіб, як особі, яка має інвалідність та виключена з військового обліку. Наявність можливості безперешкодного перетину кордону в законний спосіб виключає потребу робити це незаконно, а тому в нього відсутній мотив та умисел на вчинення протиправних дій.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 та його захисника Ленського І.О., які подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів підтримали та просили її задовольнити, суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону місцевим судом при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином не були дотримані.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон, з України в Республіку Польща, і такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Положеннями ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Разом з цим, у протоколі складеному щодо ОСОБА_1 не вказано, в чому саме полягає суть вчиненого ним правопорушення, не зазначено в чому саме полягали дії ОСОБА_1 , не наведено, які саме дії здійснював останній, не вказано жодної дії, вчиненої ОСОБА_1 , яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.

Крім того, в протоколі не зазначені кваліфікуючі ознаки, у зв`язку з якими дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП, а саме: вчинення адміністративного правопорушення групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених частиною першою статті 204-1 КУпАП.

Суддя зауважує, що наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза межами пунктів пропуску, без зазначення в чому саме виразились дії ОСОБА_1 щодо вчинення такої спроби, без зазначення кваліфікуючих ознак, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено:

- рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 23.07.2024, який також не містить вказівку на конкретні дії ОСОБА_1 щодо спроби перетину державного кордону;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.07.2024, в яких він вказує на те, що він відвозив свою знайому разом із її чоловіком до пункту пропуску, однак випадково звернув не в тому напрямку, оскільки не побачив дорожніх знаків та заблукав, після чого їх зупинили на службовому автомобілі працівники прикордонної служби, незаконно перетнути кордон наміру не мав, так як має право виїзду, тобто заперечує вчинення правопорушення групою осіб;

- схему затримання без вказівки на осіб, яких було затримано, що «поза розумним сумнівом» не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 спрямованих на спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску в складі групи осіб, або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених частиною першою статті 204-1 КУпАП. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото- чи відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 .

Разом з тим, допитаний в апеляційному суді начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старший лейтенант ОСОБА_2 показав, що ним було складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №288541 від 23.07.2024 року, зокрема щодо ОСОБА_1 , який підвозив до прикордонного пункту поза пунктом пропуску ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказав, про те, що вони у трьох мали намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску, однак їм цього зробити не вдалося, оскільки вони були вчасно виявлені працівниками прикордонної служби. В подальшому їх запросили до пункту пропуску «Коритниця» де у них відібрали пояснення та щодо яких було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 204-1 КК України, після чого останніх відпустили. Незаконного затримання не було, оскільки зокрема ОСОБА_1 добровільно погодився проїхати до пункту пропуску «Коритниця». Намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску свідчило підготовленість документів упакованих в целофан.

Апеляційний суд не бере до уваги показання начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого лейтенанта ОСОБА_2 в частині того, що на намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску свідчило підготовленість документів упакованих в целофан, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зокрема у ОСОБА_1 були виявлені речі і документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону.

Навпаки з матеріалів справи встановлено, що особу ОСОБА_1 було встановлено за паспортом громадянина України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2023 року № 1292, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 « Про прикордонний режим», громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Таким чином, перебування ОСОБА_1 у контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України не може свідчити про наявність в нього умислу на незаконний перетин державного кордону.

Більше того, на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення протиправних дій також свідчать надані стороною захисту та долучені місцевим судом до матеріалів справи документи, які свідчать про можливість ОСОБА_1 перетнути кордон у законний спосіб, як особі, яка має інвалідність та виключена з військового обліку (а.с.14-16).

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що постановами Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.10.2024 року, провадження у справах про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу адміністративних правопорушень.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частина 2 статті 251 КУпАП закріплює обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Апеляційний суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами поза розумним сумнівом, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише не припущеннях, а тому постанову суду слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 серпня 2024 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк