Номер провадження 3/523/5891/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 117298 складеного 25 серпня 2024 року за обставинами того, що 25 серпня 2024 року о 00 год. 04 хв. ОСОБА_1 за адресою вул. просп. Князя Володимира Великого (Добровольського) 127, в м. Одесі, керував електросамокатом «Jet», з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 7510 на впр 471939. Результат позитивний, кількісний показник 0.97 проміле. Громадянин ОСОБА_1 з результатом згоден. Порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 р.

Пунктом 2.9А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 22.03.2001 р. встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених частиною першою цієї статті, тобто за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На адресу суду 20.09.2024 року (вх.№30893) від захисника ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича надійшли заперечення на адміністративний протокол серії ЕПР1 №117298 від 25.08.2024 року, в яких йдеться про те, що з доводами викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, категорично не погоджується з наступних підстав.

Вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні не визнає, посилаючись на те, що, немає фіксації фактів перебування ОСОБА_1 за кермом т/з,, що перебуває у русі, у зв 'язку з чим просить провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протоколом про адміністративне правопорушення від 25.08.2024 серії ЕПР1 № 117298 встановлено, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що нібито виявилося у керуванні 25.08.2024 о 00 год. 04 хв. у м. Одеса по проспекту Князя Володимира Великого (Добровольського) біля буд. 127, т/з електросамокат Jet в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 7510 на пвр 471939. Результат позитивний, кількісний показник 0,97 проміле. Вказані у Протоколі обставини не відповідають дійсності, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.І ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України:

учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю

- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

При цьому, у Правилах дорожнього руху України відсутнє визначення самокату/електросамокату, а також згадування їх як транспортних засобів взагалі.

Відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Наказом Держстандарту України № 31 від 25 січня 1995 року «Засоби транспортні дорожні» затверджено перелік транспортних засобів, у переліку транспортних засобів електросамокат не передбачений.

Аналогічні висновки зроблені судами у постанові Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2020 у справі Ns 592/10393/20 та у постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2021 у справі Ns 127/11282/21.

Тобто, самокат/електросамокат не потребує від особи наявність посвідчення водія відповідної категорії та не є механічним т/з, оскільки не має електродвигуна потужністю понад 3 кВт.

Більше того, в матеріалах справи немає будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував саме самокатом/електросамокатом. Яким чином поліцейськими було визначено приналежність цього виробу саме до категорії електросамокат невідомо, оскільки наявність електродвигуна не встановлювалась. Так само, в матеріалах справи відсутні технічні характеристики електросамокату Jet, свідоцтво про реєстрацію цього т/з або інші докази, які підтверджують те, що це є електросамокатом та транспортним засобом.

Зміст вищевказаних норм свідчить про те, що, особа, яка керує самокатом/ електросамокатом, не є водієм, а сам самокат - не є транспортним засобом, а тому така особа не є суб`єктом адміністративного правопорушення, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона не є водієм, який керує транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 пояснює, що 25.08.2024 о 00:04 він не керував т/ з електросамокат Jet, в тому числі перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому він не є і не може бути суб`єктом даного правопорушення.

Статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причин/ зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави для такої зупинки. На відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, поліцейський не озвучує причину зупинки, а одразу запитує документи.

Огляд водія з метою виявлення чи перебуває останній у стані сп`яніння, з точки зору ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу.

Обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постанові Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 у справі N° 202/10826/22 (суддя Крот С.І.), в якій я виступав захисником особи, яка притягалась за ч. 1 ст. 130 КУпАП при аналогічних підставах.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кіно зйомки, відеозапису.

Порядок застосування технічних приладів відеофіксації встановлений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-1 кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Наказ Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року N° 1026 (надалі також - Інструкція № 1026).

Відповідно до п. 2 розділу II Інструкції № 1026 портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного

номерів.

Згідно з п. 2 розділу VII Інструкції № 1026 поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї інструкції.

На наявних у справі відеозаписах не підтверджується факт керування ОСОБА_1 в стані сп`яніння будь-яким транспортним засобом, в тому числі електросамокатом Jet. На відеозаписах немає фіксації фактів перебування ОСОБА_1 за кермом т/з, що перебуває в русі.

На відеозаписах міститься розмова поліцейських з ОСОБА_1 та іншою особою, однак на цих відеозаписах відсутній відеоматеріал безпосереднього керування ОСОБА_1 т/з, тобто він не містить фіксації об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто дій ОСОБА_1 , направлених на керування транспортним засобом.

Крім того, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не за кермом та у транспортному засобі, який не є в стані руху, а знаходиться в нерухомому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, будь-яких інших належних і допустимих відеозаписів (доказів) перебування ОСОБА_1 за кермом у русі т/з, тобто безпосередньо вчинення правопорушення, немає.

Вказані доводи підтверджуються правовими позиціями (висновками), наведеними у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 524/4668/17.

Отже, відеозаписи, які містяться в матеріалах справи є неналежними доказами, оскільки не містять фіксації правопорушення.

Поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки за ст. 268 КУпАГІ, що є грубим порушенням вимог закону.

Таким чином, поліцейськими грубо порушено законні права ОСОБА_1 при складанні протоколу.

Висновки:

Зі змісту ст.ст. 7, 9, 251 КУпАП випливає, що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку за умови вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення якого підтверджується належними доказами.

Виходячи з аналізу всіх наявних у справі доказів, адвокат вважає, що не можна сприймати відомості, зафіксовані у Протоколі, належаними та допустимими для доведення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Інших належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення в матеріалах справи немає.

Зважаючи на викладені доводи, адвокат вважає, що протокол складено з порушенням вимог, визначених ст.ст. 257, 266, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, а тому він є незаконним та необгрунтованим.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини.

У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

ОСОБА_1 стверджує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не вчиняв, винним у його вчиненні себе не визнає.

ОСОБА_1 вважає, що викладені обставини виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, тому просить суд закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.2 ст. 247 КУпАП.

За положеннями ст.ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.9 А ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, окрім іншого полягає у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються зібраними у справі доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 117298 від 25.08..2024 року, відео-записом наданий працівниками поліції щодо обставин події на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокатом Jet у комендантську годину, довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом 25.08.2024 р. гр. ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, довідкою про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, станом на 25.08.2024 р. ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ООМПЦЗ» від 25.08.2024 року, де зазначено, що результат огляду - позитивний 0.97 проміле, алкотестер Драгер 7510 на впр 471939 результат позитивний, кількісний показник 0.97 проміле, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.

Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

На сьогодні в Україні закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 № 2956-IX відносить самокати та моноколеса до транспортних засобів.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким керував ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

Давши оцінку всім обставинам справи, суддею встановлено, що ОСОБА_1 , який підлягає адміністративній відповідальності, винний у порушенні ним вимог п.2.9 А ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 23, 27, 33, 130, 221, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

За вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосувати адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Cтягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавленим права керування транспортними засобами з дня винесення постанови.

Роз`яснити положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, відповідно до яких штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду.

Суддя: