Справа №345/5519/24
Провадження № 3/345/1424/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2024 року м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Сухарник І.І., в присутності: потерпілої ОСОБА_1 , особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , захисника Крикун Т.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

19.09.2024 поліцейським ПОГ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 250335, згідно якого 18.09.2024 близько 20.00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , в межах місця проживання, умисно вчинила дії психологічного характеру у відношенні своєї бабусі ОСОБА_1 у формі залякування фізичною розправою, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

07.10.2024 ОСОБА_2 було подано суду письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що винною себе у вчиненні вказаного правопорушення не визнає. Пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , в будинку побудованому на початку 80-х років батьками її матері: ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 . В даний час в будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , її мати ОСОБА_4 та її бабуся ОСОБА_1 .

19.09.2024 року ОСОБА_2 стало відомо, що її бабуся ОСОБА_1 , 1956р.н., звернулася через соціальні служби з заявою в поліцію щодо вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насилля.

ОСОБА_2 зазначає, що все це є надуманим, і ніким та нічим не підтвердженим.

ОСОБА_2 пояснює, що проживає в одному будинку з матір`ю та бабцею. Даний будинок має близько 100кв.м., складається з 3 -х житлових кімнат та обладнаний усіма комунальними вигодами. ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_4 раніше проживали вдвох в окремій кімнаті. Але потім її бабця закрила інші кімнати та заборонила ними користуватися та перейшла проживати до них в кімнату. До смерті діда бабця проживала з ним окремо від нас (в іншій половині будинку) і в основному вчиняла конфлікти саме з дідом. З 2017 року по 2021 рік ОСОБА_2 навчалася в Косівському ліцеї прикладного і декоративного мистецтва та Львівській національній академії мистецтва, де і проживала в період навчання. Її мати ОСОБА_4 часто навідувала її, залишалася з нею в житлі, яке їй винаймала. В зв`язку з цим, в той період бабця менше вчиняла конфлікти.

Проте, в даний час в них стали виникати конфлікти на побутовому ґрунті з ініціативи бабці. Так, 18.09.2024 року бабця взяла і вимкнула світло в кімнаті, в той час ОСОБА_2 працювала на комп`ютері (готувалася до занять, так як являється педагогічним працівником). ЇЇ мати ОСОБА_4 лише повернулася з роботи, і їй треба було повечеряти, переодягнутися, помитися тощо. В цей час були вже сутінки і не було можливості обійтися без освітлення. Все начебто психологічне насилля з сторони ОСОБА_2 полягало в тому, що коли бабця вимикала світло, а мама його вмикала, то ОСОБА_2 просила бабцю заспокоїтися. Жодних погроз фізичною розправою з її сторони бабці не було, ОСОБА_2 лише повідомила, що якщо вона (бабця) не припинить таку свою поведінку, то ОСОБА_2 викличе працівників поліції. Саме такі слова бабця розцінила як погрози на її адресу.

Після цього бабця зателефонувала якійсь своїй приятельці і та порадила написати на ОСОБА_2 та на ОСОБА_4 заяву в поліцію.

ОСОБА_2 зазначає, що даний будинок не є особистим будинком бабці. Він, належав і бабці, і діду. Оскільки на час смерті діда ОСОБА_4 (його дочка) проживала з ним спільно, то згідно законодавства вона прийняла спадщину після смерті свого батька. Тобто фактично ОСОБА_4 теж є співвласником житла. Проте бабця тривалий час вчиняє дії, які цілеспрямовано направлені на те, щоб «вижити» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з будинку. (Вона не дає користуватися іншими кімнатами, перейшла проживати в їх кімнату, вимикає світло, не дає ОСОБА_2 вмикати комп`ютер, який їй необхідний по роботі, нервується, коли ОСОБА_2 користуюся мобільним телефоном і т.п.) Саме через дії бабці і виникають конфліктні ситуації і це фактично вона вчиняє щодо них домашнє насильство. Комунальні витрати за утримання будинку всі несуть спільно в рівних частинах.

Весь цей час ОСОБА_2 уникає конфліктів (працює цілий день в іншому селі, дома буває лише ввечері), виправдовує поведінку бабці її віком, а також тим, що вона з 1991 року хворіє на арахноенцефаліт (запалення судин головного мозку), що позначається на її поведінці, оскільки дана хвороба може викликати психічні розлади.

07.10.2024 ОСОБА_2 було подано суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що для кваліфікації протиправних дій особи за статтею 173-2 КУпАП потрібно вчинити будь-яке насильство щодо члена своєї сім`ї. Жодного насилля відносно своєї бабці ОСОБА_1 вона не вчиняла. Окрім голослівних заяв її бабці, що ОСОБА_2 начебто їй погрожувала фізичною розправою (ні якою, ні в чому це полягало не зазначено), яка сама тривалий час вчиняє щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домашнє насилля та влаштовує безпричинні сварки, не має жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_2 відносно бабці такого психологічного насилля (не зазначені такі докази і в протоколі, не розкрито саму суть такого насилля). Тобто відсутній склад даного адмінправопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , після роз`яснення ст. 268 КУпАП, просила про закриття провадження у справі, оскільки вони з бабусею помирилися. Пояснила, що не вчиняла відносно ОСОБА_1 домашнє насильство, а між ними відбувся конфлікт щодо користування житловим будинком. Зобов`язується не конфліктувати з бабусею, переїхати з мамою в іншу кімнату, і забрати камеру.

Захисник Крикун Т.О. в судовому засіданні, після роз`яснення ст. 271 КУпАП, просила про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_1 , після роз`яснення ст. 269 КУпАП, в судовому засіданні пояснила, що внучка ОСОБА_2 їй не погрожувала, а обзивала нецензурними словами. При цьому, не заперечила щодо закриття справи, оскільки вона помирилася з ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходжу до наступних висновків.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до положень частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані повинні узгоджуватись з іншими доказами доданими до нього.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 250335 від 19.09.2024 ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про правопорушення віднесений КУпАП до виду доказів вини правопорушника, що це суперечить принципу верховенства права і протокол не може бути доказом вини особи, а лише актом адміністративного звинувачення.

Крім того, в даному протоколі зазначено, що ОСОБА_2 залякувала бабцю (потерпілу) фізичною розправою. Однак даний факт не підтверджений ні показами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ні показами потерпілої ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2671-VIII від 17.01.2019, ВВР, 2019, № 18, ст.73 № 2849-IX від 13.12.2022\

Відповідно до ч.2 ст. 3 вище вказаного Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Зважаючи на норми зазначеного Закону на дії ОСОБА_2 поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є бабусею та онукою.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 зазначеного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_2 та її бабусею ОСОБА_1 відсутня і дані непорозуміння стосуються користування житлом.

Тож, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, у останньої був відсутній умисел на вчинення будь-яких дій, передбачених в диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП. Факт вчинення психологічного насильства у формі залякування фізичною розправою жодними доказами не підтверджується.

Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шабельник проти України» зазначає, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено під ставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні. Крім того, потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила щодо закриття справи, оскільки вона помирилася з ОСОБА_2 .

Згідно ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Тому суддя приходить до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та закриває провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9,173-2,247,283-287 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: