єдиний унікальний номер справи 546/789/24
номер провадження 3/546/408/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді Зіненка Ю.В., розглянувши матеріал, який надійшов від Сектору поліцейської діяльності № 1 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, РНОКПП не встановлено, до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року не притягався,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 22 липня 2024 по вул. Чкалова, 36 в м. Решетилівка ОСОБА_1 керував електровелосипедом Billgeru 500W з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Вказані дії ОСОБА_1 працівник поліції кваліфікував як порушення п. 2.5. ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, до суду повернулася судова повістка з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 12), у зв`язку з чим судове засідання було відкладене.

У судове засідання 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, 30 вересня 2024 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свою вину визнає (а. с. 17).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень частини 2 статті 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за статтею 130 КУпАП не є обов`язковою. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу з огляду на положення ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Суд, вивчивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить наступних висновків.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими судом доказами:

протоколом про адміністративне правопорушення від 22 липня 2024 року серія ААД № 678038, в якому зазначені обставини керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (а.с. 1);

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що огляд ОСОБА_1 не проводився (а.с. 2);

актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що від огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с. 2);

DVD-диском із відеозаписами порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 . Так з відеофайлу «0000000_000000_0551_0001C» встановлено, що працівниками поліції був зупинений електровелосипед. Вищевказаним транспортним засобом керував ОСОБА_1 , в ході спілкування з яким працівник поліції виявив ознаки сп`яніння. Факту керування та вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 не заперечував. Також, з 03 хв. 10 с відеофайлу «0000000_000000_1552_0003C» зафіксовано, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів чи в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Будь-яких зауважень не висловлював (а.с. 6).

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Норми статті 280 КУпАП визначають обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху, зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1105 від 11 листопада 2020 року, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Отже, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна тлумачити як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі і мопед, і в вузькому механічний транспортний засіб.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1-4 статті 130 КУпАП, загальний, тобто водії транспортних засобів та інші особи, які керували транспортним засобом.

При цьому суд відмічає, що у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП міститься поняття транспортний засіб, а не механічний транспортний засіб.

У Правилах дорожнього руху України відсутнє визначення «електровелосипед». Разом з тим, аналізуючи визначення «транспортний засіб», можна дійти висновку, що «електровелосипед» відповідає поняттю транспортний засіб, оскільки призначений для перевезення осіб, зокрема самого водія чи його вантажу та є повноправним учасником дорожнього руху, а ОСОБА_1 використовував його саме з цією метою. Електровелосипед, яким керував ОСОБА_1 , обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух, в тому числі за допомогою електродвигуна, а тому такий є транспортним засобом в розумінні статті 130 КУпАП.

Окрім того, у статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» наведено наступні визначення:

легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Перебуваючи на проїзній частині особа, відповідно до Правил дорожнього руху є учасником дорожнього руху і тому у відповідності до пунктів 1.3 - 1.5 ПДР зобов`язана неухильно виконувати вимоги цих Правил, розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, а їх дії або бездіяльність не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 повинен був керувати транспортним засобом, рухаючись дорогами загального користування з додержанням вимог ПДР України.

У свою чергу керування зазначеними транспортним засобами в стані алкогольного сп`яніння заборонено.

Згідно з п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів.

Згідно пунктів 6, 7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 266 КУпАП).

Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП встановлено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно приписів ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, положеннями ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та п. 6, 7 розділу І Інструкції, які є аналогічними за змістом, встановлено порядок проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Даними нормами передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та може бути проведений у закладі охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд зазначає, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не є механічним транспортним засобом та керування цим транспортним засобом не потребує водійського посвідчення, оскільки водієм є лише особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії, однак ОСОБА_1 притягається саме за відмову водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обираючи вид стягнення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП визначено стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У матеріалах адміністративної справи міститься довідка СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно підпунктів а), б) пункту 2.1. ПДР , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Даним пунктом визначено, що основним моментом обов`язкової наявності зазначених документів є віднесення транспортного засобу до категорії «механічний».

Разом з цим, як було вже зазначено вище, щоб електротранспорт вважався «механічним транспортним засобом» та для керування ним необхідне було водійське посвідчення, він повинен мати двигун потужністю понад 3 кВт.

Отже, керування вищевказаним електровелосипедом не потребує наявності у особи, яка ним керує посвідчення водія.

З огляду на викладене, до ОСОБА_1 неможливо застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування, оскільки він керував транспортним засобом, на керування яким не потрібна наявність посвідчення водія.

Тобто, до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605,60 грн належить стягнути з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, та керуючись ст. 7, 33, 130, 251, 252, 266, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, на користь держави без позбавлення права керування транспортними засобами.

Реквізити для сплати штрафу - Отримувач коштів: ГУК Полтав.обл./Полтавська/21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37959255; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0016001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Реквізити для зарахування судового збору - Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Роз`яснити, що відповідно до положення частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу із наданням відповідної квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що згідно частин 1, 2 статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк звернення постанови до виконання три місяці з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя Ю.В. Зіненко