Справа № 755/1401/24
Справа № 755/1402/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В. розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в м. Києві про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 719845, ОСОБА_1 , 03 січня 2024 року, о 18 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 , у м. Києві, на перехресті вул. А.Малишка - вул. Будівельників, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував погодних умов, не вибрав безпечної швидкості руху, виявивши перешкоду, на яку об`єктивно міг зреагувати, не вжив всіх заходів для безпечного об`їзду перешкоди та здійснив зіткнення з автобусом «БАЗ», д/н НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків та порушення п. 2.3 б, п. 12.3, п 12.1 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 , 03 січня 2024 року, о 18 годині 45 хвилин, керуючи автобусом «БАЗ», д/н НОМЕР_2 , у м. Києві, на перехресті вул. А.Малишка - вул. Будівельників, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, не дотримався бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків та порушення п. 2.3 б, п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що в його діях не вбачається порушень ПДР України і ДТП сталася саме з вини водія автобусу «БАЗ», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Так, він рухався у лівій смузі для руху, а водій автобуса - у правій, аж раптом, останній почав різко зміщуватися у його смугу, а він, у свою чергу, намагався уникнути зіткнення, вживав для цього всі заходи, проте, це йому не вдалося, оскільки водій ОСОБА_2 порушив ПДР України та наявні пошкодження автомобілів прямо на це вказують.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. заявив клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, яке мотивував тим, що ОСОБА_1 не міг порушити п. п. 12.3., 12.1 ПДР України, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки, відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а згідно з п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Так, відповідно до пояснень водія автобусу «БАЗ», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 , його транспортний засіб занесло на транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до схеми, яка міститься в матеріалах справи, зіткнення відбулось на смузі руху, де перебував транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . До моменту зіткнення, автомобілі рухалися паралельно один одному. Відповідно до механізму зіткнення (про що свідчать пошкодження на транспортних засобах), автомобіль під керуванням ОСОБА_2 у момент зіткнення знаходився під кутом відносно автомобіля ОСОБА_1 .. Небезпеки попереду для автомобіля ОСОБА_1 не було. Виходячи з цього, ОСОБА_1 не міг об`єктивно виявити небезпеку для руху і така небезпека виникла справа від автомобіля, який рухався паралельно. По-друге, ОСОБА_1 здійснив при виниклих умовах гальмування, проте, уникнути зіткнення було не можливим, так як автобус стрімко перелаштовувався в його смуху руху. Оскільки ОСОБА_1 не втратив керування транспортним засобом внаслідок обрання ним небезпечної швидкості, а тому, його автомобіль не занесло. ОСОБА_1 контролював рух транспортного засобу як до, так і після зіткнення з автобусом ОСОБА_2 . Крім того, пунктом 13.1 ПДР України визначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Саме безпечний інтервал і був порушений водієм ОСОБА_2 , що останнім і не заперечується. Крім того, ДТП сталася на смузі руху, по якій рухався ОСОБА_1 , а автобус ОСОБА_2 , у момент зіткнення, знаходився під кутом. Таким чином, ОСОБА_2 було порушено вимоги п.13.1. ПДР України. Зокрема, прохав долучити до матеріалів справи диск з відеозаписом з місця ДТП.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, захисник останнього - адвокат Водяницький К.А. направив до суду клопотання про проведення автотехнічної експертизи, яке мотивував тим, що 03.01.2024 року, близько 18 години 45 хвилин, ОСОБА_2 рухався на транспортному засобі «БАЗ», д/н НОМЕР_2 , у районі перехрестя вул. А.Малишка - вул. Будівельників у м. Києві у правій смузі з безпечною та допустимою швидкістю руху. Далі, йому необхідно було об`їхати припаркований автомобіль в межах його смуги для руху, а тому, він увімкнув покажчик лівого повороту та, переконавшись, що не створює небезпеку іншим транспортним засобам, намагався об`їхати припаркований автомобіль, однак, у цей час відчув потужний удар у передню ліву частину кузова, який здійснив автомобіль «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який втратив контроль на керованим ним автомобілем, а тому, даний транспортний засіб виїхав у його смугу для руху. Після чого, автомобілі у некерованому стані продовжили рух до зупинки у кінцевому положенні, зазначеному у схемі місця ДТП. До зіткнення, а ні він, а ні водій автомобіля «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 гальмування не здійснювали. Його автомобіль був повністю технічно справний та не завантажений. Вважає, що ДТП сталася через порушення водієм автомобіля «Jeep Grand Cherokee» вимог ПДР України, а саме п. 12.1. Таким чином, водій ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 ПДР України і для цього в останнього не було перешкод технічного характеру. Зокрема, щодо самого протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , то зазначені у ньому обставини не відповідають дійсності, оскільки він був уважний, стежив за дорожньою обстановкою, реагував на її зміну та впевнився у безпеці руху. Також, у ПДР України взагалі відсутнє поняття бокового інтервалу, що виключає порушення ним п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Крім того, долучена до протоколу про адміністративне правопорушення схема місця ДТП складена з порушенням пп. 1 п. 1, розділу ІХ Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, оскільки у ній зазначено, що вона долучається лише до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 719846 від 03.01.2024 року, про протокол серії ААД № 719847 взагалі нічого не зазначено. Доказове значення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 719847 від 03.01.2024 року, який не підтверджений жодним доказом, є сумнівним. Таким чином, існують обґрунтовані сумніви щодо невідповідності між зафіксованими у протоколі серії ААД № 719847 обставинами та обставинами, які мали місце насправді. Таким чином, для прийняття об`єктивного рішення у справі необхідно призначити автотехнічну експертизу, проведення якої необхідно доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 6. Зокрема, долучив до клопотання висновок спеціаліста № 14 від 27.02.2024 року, з якого вбачається, що водій автомобіля «Jeep Grand Cherokee», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти, відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України та мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом виконання вимог п. 12.1 ПДР України.

У судовому засіданні на клопотання захисника Водяницького К.А. захисник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. подав клопотання про визнання висновку спеціаліста № 14 від 27.02.2024 року недопустимим та недостовірним доказом, яке мотивував тим, що згідно зі ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до п. 1.8. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, підставою для проведення експертизи, відповідно до чинного законодавства, є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. У інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Результати проведення експертиз та експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

Згідно з п. 1.12. вищевказаної Інструкції, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1431/20169.

Відповідно до п. 1 розділу 3 вказаної Інструкції, обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз.

Згідно з п. 14 розділу 3 Інструкції, залежно від характеру звернення за результатами його виконання відповідно до вимог процесуального законодавства України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (із змінами), складаються такі підсумкові документи: «Висновок експерта», «Повідомлення про неможливість надання висновку», які виготовляються у двох примірниках, один з яких залишається у судового експерта.

Підсумковий документ, а також клопотання судового експерта оформлюються на бланку судового експерта, що не працює у державній спеціалізованій експертній установі, зразок та опис якого наведено у додатку 4 до цієї Інструкції.

Тому, всупереч вищезазначеним положенням, наданий особою, що притягається до адміністративної відповідальності висновок спеціаліста, є не що інше, як виключно дослідження, що має консультативний характер та не може бути взяте до уваги судом.

Крім того, за участю ОСОБА_1 та захисника Конюшка Д.Б., у судовому засіданні було переглянуто відеозапис та фото з місця ДТП.

Дослідивши наявні матеріали та докази в їх сукупності, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Конюшка Д.Б., ознайомившись з клопотаннями, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як роз`яснено в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.3 ПДР України, У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно з п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Дослідивши наявні матеріали справи, докази в їх сукупності, зокрема, клопотання захисника Водяницького К.А., вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Конюшка Д.Б., приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження відносно нього, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, оскільки, в його діях не вбачається порушень вимог п. п. 2.3 б, 12.3, 12.1 ПДР України.

Зокрема, характер механічних пошкоджень транспортних засобів, які зазначені на схемі місця ДТП, також, не підтверджує обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 719846 від 03.01.2024 року відносно ОСОБА_1 .

У той же час, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 719847 від 03.01.2024 року; схемою місця ДТП, поясненнями ОСОБА_1 , які узгоджуються з матеріалами справи та механічними ушкодженнями, що отримали обидва транспортні засоби. Зокрема, характер механічних пошкоджень транспортних засобів та місце зіткнення, що зображене на схемі місця ДТП, вказує на те, що саме у діях водія ОСОБА_2 вбачається порушення ПДР України, внаслідок чого, відбулася дана ДТП.

Так, у діях ОСОБА_2 вбачається склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, щодо долученого до матеріалів справи захисником Водяницьким К.А. висновку спеціаліста № 14 від 27.02.2024 року, то суд до нього відноситься критично та вважає його неналежним доказом з огляду на те, що спеціаліст Сагайдак Е.С. , який проводив автотехнічне дослідження, не попереджався про дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від проведення експертизи, що встановлено ст. ст. 384, 385 КК України, тому, не несе відповідальності за наданий ним висновок, а відтак, він діяв відповідно до заяви, з якою звернувся ОСОБА_2 , використовуючи не всі вихідні дані, необхідні для проведення дослідження.

Також, суд не вбачає необхідності призначення судової автотехнічної експертизи, відповідно до ст. 273 КУпАП, оскільки обсяг досліджених доказів є достатнім для встановлення вини особи.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши всі наявні матеріали справи в їх сукупності, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Конюшка Д.Б., надані у судовому засіданні, які не спростовуються наданими матеріалами, а, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, необхідно провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю після закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів під відомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

У зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 247 п.7 КУпАП.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 124, 245, 247, 251-252, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя