Справа№464/7000/24
пр.№ 3/464/2804/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 220972 від 01.10.24. ОСОБА_1 «01.10.24. о 23 год 40 хв за місцем свого проживання АДРЕСА_1 перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння вчинив стосовно свого батька ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні фізичні дії, які поляагли в нанесенні ударів по голові, стусанах та штовханнях, чим завдав йому фізичного болю та психологічних страждань».

Дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно кривдника та рапорт, не є безумовними та достатніми доказами, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, а є односторонніми актами службової особи працівника поліції.

До матеріалів справи не долучено жодних письмових поясненнь його учасників з приводу обставин 01.10.24.

У суді потерпілий, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, ствердив, що у нього з сином, який служить, виник конфлікт, і саме він спровокував сина на цю ситуацію, яка сталась. Син не заподіював йому ударів, а лише замахнувся. Щоб врівноважити його і якось припинити непорозуміння, він викликав поліцію. Просить суд закрити адмністративну справу стосовно сина, адже домашнього насильства насправді не було.

Відтак обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження об`єктивною сукупністю доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, а тому у діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП.

Справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило та явку захисника для представлення інтересів не забезпечено. Неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зважаючи на достовірну обізнаність про складання протоколу про адміністративне правопорушення, дають підстави відповідно до ч.1 ст.268 КУАП суддя розглядати справу у його відсутності, явка у даній категорії справ не є обов`язковою.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247,ст.ст.283,284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО