КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/6938/24

30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Ратнікової В.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави без конфіскації транспортного засобу.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанову суду від 08 серпня 2024 року вважає незаконною і необгрунтованою, такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування ним транспортним засобом. Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не містять зафіксованого руху транспортного засобу, керування ним та моменту зупинки транспортного засобу. Вказує на те, що він не керував автомобілем взагалі, протилежного матеріали справи не доводять.

Посилається також на те, що виключно водій, а не особа, яка сидить за кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Вважає, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому немає підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказує на те, що його слова про те, що він перепаркував автомобіль означали, що він робив це вдень, так як саме тоді був конфлікт з сусідами за неправильну парковку.

Зазначає, що ні протоколом, ні матеріалами справи не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме ним порушення Правил дорожнього руху та не доведено що він є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Зазначає, що 22 лютого 2024 року Відділом адміністративної практики Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було направлено до суду адміністративний матеріал.

Судове засідання по справі призначено на 04.04.2024 року.

Через два місяці після направлення матеріалу до суду, 02 квітня 2024 року, за два дні до судового засідання, Відділом адміністративної практики Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було направлено до суду супровідний лист (а.с.16) «Про долучення відео до матеріалів справи» в якому зазначено:

«Інформуємо, що у портативних реєстраторів екіпажу, який виявив правопорушення та здійснював оформлення адміністративного матеріалу відносно гр. ОСОБА_1 сів заряд акумулятора, тому було прийнято рішення викликати інший екіпаж для завершення фіксації події».

Вказаним супровідним листом Управлінням патрульної поліції долучило до матеріалів справи: «диск з відеофайлами, які взято з автомобільних реєстраторів службових автомобілів, власного мобільного телефону поліцейського та портативних відеореєстраторів поліцейських, які прибули на місце події під час оформлення адміністративних матеріалів».

Апелянт вважає, що ці докази не є належними і не можуть бути покладені в основу судового рішення, так як вони отримані та долучені до матеріалів справи з порушенням закону.

Вказує на те, що в протоколі відсутні посилання на відеозаписи з мобільних телефонів, працівники поліції не змогли пояснити кому належали в той день реєстратори і який номер реєстратора був закріплений за яким працівником поліції.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не враховано, що виклик поліції ОСОБА_2 був завідомо наклепом та недостовірною інформацією про дтп, що в подальшому сам ОСОБА_2 спростував, вказавши, що відбулось не дтп, а конфлікт.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не врахував свідчення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_9, його характеристики і роботу водієм по доставці медикаментів, а також пояснення працівників поліції в частині, що вони не пояснили який номер портативного реєстратора кому належить та які підтвердили, що безперервних записів відео немає.

Вважає, що суд не вирішував справу об`єктивно, не керувався вимогами закону щодо оцінки доказів, фактично своїми діями збирав докази проти нього і надавав оцінку лише цим доказам.

Вважає, що не є допустимими доказами відео, які зняті на особисті телефони працівників поліції.

Зазначає, що докази, на які посилається суд в постанові, отримані в процесі утримання його в кайданках протягом більше ніж двох годин, він був в стресі, просив визвати слідчо-оперативну групу та зняти з нього кайданки

Вважає, що не є допустимими доказами будь-які свідчення особи за таких обставин, так як такі докази отримані поліцейськими внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, до принижує гідність особи поводження або погрози застосування такого поводження.

Зазначає, що всі докази були отримані внаслідок порушення його права на захист, так як йому не надали можливості скористатись правовою допомогою адвоката.

Вказує на те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності, що підтверджується практикою Верховного Суду в тому числі, постановою від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Зазначає, що не визнавав свою вину та не визнає, але навіть якби таке визнання було, то за відсутності інших доказів вчинення ним адміністративного правопорушення воно не може бути підставою для притягнення його до відповідальності.

Вважає, що його вину у керуванні транспортним засобом взагалі та у керуванні у стані алкогольного сп`яніння не доведено «поза розумним сумнівом».

Зазначає, що до матеріалів справи не долучено безперервний запис відеореєстратора, а надано уривки відео які, на думку апелянта, обирали та формували зацікавлені працівники поліції. Апелянт вважає, що такі відеозаписи не є належними доказами у справі з підстав, що включення портативного відео реєстратора повинно відбуватись з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка повинна вестись безперервно.

Апелянт вважає, що своїми діями працівники поліції при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП порушили його права та законодавство, а саме: наказ Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року № 307 № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі» (надалі наказ 307/1395).

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, п. 5 розділу II передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пункт 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначає, що у його справі поліцейськими відеозйомка велась не безперервно до її завершення, чим було порушено вищезазначену Інструкцію.

Отже, на думку апелянта, відео не є належними доказами по справі і не можуть бути покладені в основу судового рішення про притягнення його до відповідальності.

Вказує на те, що працівниками правоохоронного органу було здійснено втручання в відеозаписи та долучено до протоколу про адміністративне правопорушення не суцільні безперервні відео, а їх частини.

Зазначає, що всі відеозаписи з назвою «відео» з поміткою MP4 створено 13 лютого 2024 року, в той час коли подія була 10 лютого 2024 року і запис не повинен був створюватись, його потрібно було скопіювати, без втручань в його тривалість та цілісність.

Вважає, що всі записи з бодікамер містять факти втручання в цілісність файлів, а саме- вирізано моменти, де поліцейські застосовують фізичну силу до нього, пропозиції поліцейських дати їм неправомірну вимогу і інші речі, які доводять їх неправомірні дії.

Зазначає, що працівниками поліції було порушено порядок вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів, передбачений розділом 8 наказу Міністерства внутрішні справ України 18.12.2018 року №1026, а саме, відповідно до розділу 8 наказу - вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення.

Відповідно до розділу 9 вказаного наказу - відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування. Перегляд, аналіз відеозапису здійснюються працівником поліції, якому він виданий у встановленому цією Інструкцією порядку для виконання покладених на нього завдань, в межах його повноважень.

Зазначає, що у даному випадку всі відеозаписи було не вивантажено в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення, а було створено вручну, що доводить кожен запис, на початку якого вказано «MP4 створено 13 лютого 2024 року».

Вказує на те, що відеозаписи не є належними доказами з підстав не повідомлення його працівниками поліції про проведення зйомки на боді-камеру. Працівниками поліції не було його попереджено про проведення зйомки на боді- камеру, що теж є підставою для встановлення факту неналежності відео як доказу.

Згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року за N 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 року за N 1413/27858 та системного застосування її положень - огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що поліцейські не зупиняли його транспортний засіб. Автомобіль перебував у дворі будинку, а поліцейські підійшли до нього і попросили пред`явити посвідчення водія зі словами «а чого на вас люди скаржаться».

Вказує на те, що поліцейські йому не повідомили підстав, чому до нього підійшли.

Отже, на думку апелянта, всупереч положенням Інструкції, у працівників поліції були відсутні підстави для огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки автомобіль не був ними зупинений.

Зазначає, що працівники поліції утримували його в кайданках в дворі будинку більше двох годин, вони не вживали жодних дій для проведення огляду на стан сп`яніння, а тим більше для проведення не пізніше двох годин такого огляду.

Вказує на те, що інспектори поліції, в порушення вимог ст. 266 КУпАП України та Інструкції, не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Зазначає, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння не було встановлено шляхом огляду, який повинен був проводитись згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення розгляду з використанням технічних засобів. Він не відмовлявся і не ухилявся від огляду. Його ухилення не зафіксовано в протоколі складеному у присутності двох свідків. Жодних свідків в протоколі не зазначено.

Звертає увагу на те, що на відеозаписах не зафіксовано процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, його не ознайомлювали із змістом протоколу, матеріали справи це підтверджують, йому не надавалась копія протоколу.

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено таємницю нарадчої кімнати, в зв`язку з чим постанова суду від 08.08.2024 року є незаконною і підлягає скасуванню. А саме, судове засідання відбулось 06.08.2024 року, 06 серпня суд пішов в нарадчу кімнату, постанову судом ухвалено 08.08.2024 року, надіслано для оприлюднення аж 12.08.2024 року.

06.08.2024 року суд видалився в нарадчу кімнату і лише 08.08.2024 року прийняв постанову.

Під час перебування в нарадчій кімнаті, суд 07.08.2024 року, 08.08.2024 року слухав інші справи. Відповідно до графіку судових засідань судді на 06.08.2024 року, о 16:30 розглядалась справа відносно ОСОБА_1 .

Зазначає, що відповідно до графіку судових засідань судді на 07.08.2024 року, коли суддя повинна була бути в нарадчій кімнаті, вона проводила розгляд 12 справ, а саме: справ № 761/28142/24, № 761/25656/24, 761/23234/19, 761/22218/24, 761/27260/16-к (колегіальний розгляд справи), 758/11179/15-к (колегіальний розгляд справи), 761/24994/24,761/24931/24,761/10128/16-к (колегіальний розгляд справи), 761/24409/24, 761/23021/24, 761/21983/21.

Вказує на те, що 07.08.2024 року, коли суддя повинна була перебувати в нарадчій кімнаті по його справі, вона приймала рішення з процесуальних питань у інших справах, а саме: 07.08.2024 року суддя призначала судові засідання по справі № 761/28844/24, по справі № 761/28754/24, по справі № 761/28791/24, по справі № 761/28781/24.

А також, перебуваючи в нарадчій кімнаті по його справі, суддя 07.08.2024 року розглянула справу № 761/28142/24 та винесла постанову в даній справі про визнання особи винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Відповідно до сайту судової влади постанову по його справі суддя надіслала для оприлюднення до Єдиного державного реєстру судових рішень 12.08.2024 року, зареєстровано постанову - 13.08.2024 року, забезпечено надання загального доступу - 14.08.2024 року.

Вважає, що фактично суддя прийняла постанову 12.08.2024 року і проводила судові засідання в інших справах аж до 12 серпня, порушуючи таємницю нарадчої кімнати.

Вважає, що з мотивувальної частини постанови суду слід виключити обставини, які судом не встановлювались, не досліджувались під час розгляду справи і які не були її предметом. Вважає, що суд умисно та упереджено вказав в постанові доводи щодо його супротиву законним вимогам працівників поліції.

Постанову суду обґрунтовано також наступним : «однак, водій своїми діями очевидно показав своє небажання цивілізовано спілкуватись із працівниками правоохоронних органів, до нього було застосовано спецзасіб «кайданки», що у будь- якому разі, в очах стороннього та незацікавленого спостерігача, буде визнано навіть не як пряма відмова від виконання законних вимог поліцейського, а як супротив виконанню такої вимоги, незалежно від її характеру».

Зазначає, що предметом справи не є адміністративне правопорушення щодо відмови від виконання законних вимог поліцейського та щодо супротиву. Вказані обставини не були предметом спору, не досліджувались в ході розгляду справи.

Вказує на те, що свідок ОСОБА_4 подала до суду нотаріально завірені письмові пояснення, в яких підтвердила і існування конфлікту в день за парковку його автомобіля і те, що він з дружиною пішли пішки до неї додому та що він не керував автомобілем в той вечір.

Вважає, що пояснення свідка ОСОБА_4 суд безпідставно не взяв до уваги.

Зазначає, що протокол не містить інформації та підтверджень факту, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відсутні підписи понятих.

Матеріалами справи і працівниками поліції не встановлено, хто викликав наряд поліції, що, на думку апелянта, доводить фальсифікацію доказів та обставин справи.

В протоколі не конкретизовано адресу, де він керував автомобілем, зазначивши « АДРЕСА_2 », на думку апелянта, доводить той факт, що керування автомобілем не було.

Апелянт вважає, що пояснення, які відібрав інспектор ОСОБА_5 у свідка ОСОБА_2 , не є належним доказом по справі так як вони написані 10 вересня 2024 року, а подія сталась 10 лютого 2024 року. Відомостей про свідка немає в протоколі, а також за весь час відео вказаний свідок також відсутній.

Зазначає, що рапорт працівника поліції не може бути доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому права, не було проведено дослідження доказів, не було з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен він у його вчиненні, не надано йому можливості заявити клопотання, в т.ч. клопотання про надання правової допомоги та не було враховано його заперечення проти вчинення адміністративного правопорушення, не було надано тимчасовий талон, не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння і т.д.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Берченко Наталія Борисівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, про день та час слухання справи апеляційним судом повідомлений, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Представник Київської міської прокуратури в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та, накладаючи на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, суд першої інстанції посилався на те що, не дивлячись на невизнання ОСОБА_1 його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, заперечення ним факту вживання алкогольних напоїв, факту керування автомобілем та факту відмови ним від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, суд дійшов висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, дослідженими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Згідно вимог п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тобто, встановлений порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, за наявності ознак, передбачає певний алгоритм дій, який визначений ст.266 КУпАП та Інструкцією, при цьому медичний огляд проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, а огляд на місці - поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 729102 складеного інспектором взводу 2, роти 2, батальйону 3, ДПП старшим лейтенантом поліції Благою В.О., 10 лютого 2024 року, о 19 год. 11 хв., в м.Києві, вул.Бакінська водій керував транспортним засобом автомобілем «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідає обстановці, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. Чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

З рапорту інспектора взводу 2, роти 2, батальйону 3, ДПП старшого лейтенанта поліції Благи В. вбачається, що під час несення служби 10 лютого 2024 року отримали виклик про ДТП за адресою: м.Київ, вул. Бакінська, 37-Б.

Рухаючись на виклик зв'язалися із заявником який повідомив, що за вище вказаною адресою не ДТП, а конфлікт та повідомив, що водій транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння.

Прибувши на місце виклику, вище вказаний транспортний засіб було затримано в русі на прибудинковій території за вказаною адресою, під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав явні ознаками алкогольного сп'яніння а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідає обстановці, нестійка хода.

В подальшому водію було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», на що водій відмовився.

Під час складання адміністративного протоколу ААД 729102 за ст. 130 КУпАП п.2.5 ПДР вказаний громадянин наніс удар в район грудної клітини та взяв за форменний одяг після чого штовхнув працівника поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_1 згідно ст. 45 Закону України « Про національну поліції» було затримано та одягнено кайданки. В наступному було викликано СОГ Шевченківського УП та швидку медичну допомогу для працівника поліції.

Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 10 лютого 2024 року він - ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel» НОМЕР_2 в м.Києві, вул. Бакинська, 37-В на прибудинковій території в дворі Бакинська, 37, під'їзд №7 потім почав рух з виїзду з двору о 18-50.

Водій автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору почав лізти битися. Він промовчав, від'їхав в сторону і зателефонував на «102» розповів ситуацію, потім зателефонувала поліція. Він розповів поліції що до чого і на цьому все, дійсно цей водій був з ознаками алкогольного сп'яніння , якого в подальшому затримала поліція.

Із розписки вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає АДРЕСА_3 .п.вод. НОМЕР_3 зобов'язалася автомобіль «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , поставити на місце паркування АДРЕСА_4.

З досліджених судом апеляційної інстанції відеозаписів наявних у матеріалах справи вбачається:

На відео під назвою Кантемир 1 зафіксовано факт того, що водій ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме повідомив, що переставляв автомобіль на 5 метрів, оскільки там бурульки.

На відео під назвою Кантемир 2 зафіксовано, що працівник поліції пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння на приладі «Драгер», на що водій відмовився. Працівник поліції повідомив водія, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП

На відео під назвою Кантемир 3 зафіксовано спілкування водія із працівниками поліції, де водій знову повідомив, що переставляв автомобіль на 3 метри, а переставив оскільки подають бурульки. Протягом відео водій висловлюється нецензурною лайкою та його поведінка не відповідала обстановці.

На відеозаписі під назвою video_2024-03-26_14-58-02 відсутнє зображення, зафіксовано лише крики жінки, та нецензурна лайка.

На відео під назвою video_2024-03-26_14-58-08 зафіксовано крики, та нецензурна лайка по відношенню до працівників поліції.

На відео під назвою video_2024-03-26_14-58-12 зафіксовано спілкування людей та відібрання працівниками поліції пояснень в учасників.

На відеозаписі під назвою VID_618 зафіксовано як під час розмови із працівниками поліції жінка, яку ОСОБА_1 назвав своєю дружиною, зробила кілька кроків до працівника поліції та простягнула до нього руку, на протидію цьому працівник поліції відсторонив її від себе, а ОСОБА_1 кинувся до працівника поліції.

На відеозаписі із нагрудної бодікамери працівника поліції 474762 зафіксований факт керування транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 водієм ОСОБА_1 ( зафіксований час на відео 19:16:02-19:16:08).

Із відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції 474786 вбачається, що працівник поліції підходить до автомобіля, що перебував у русі під керуванням ОСОБА_1 (зафіксовано час на відео 19:15:57-19:16:08). В подальшому водій повідомив, що переставляв транспортний засіб (зафіксовано час на відео 19:17:17). Працівники поліції повідомили про надходження скарги від власника транспортного засобу «Opel» про пошкодження його автомобіля автомобілем «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Із відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції 230421 вбачається, що працівниками поліції були застосовані кайданки до ОСОБА_1 . На запитання працівника поліції чи буде водій проходити огляд на стан сп'яніння, останній сказав що він не їздив (зафіксований час на відео 19:40:41), на повторне питання працівника поліції чи буде проходити огляд водій відповів, що ні. ( зафіксований час на відео 19:40:56).

На відеозаписі із нагрудної бодікамери працівника поліції 474774 зафіксовано, що до водія ОСОБА_1 були застосовані кайданки, та в подальшому спілкування з працівниками поліції. Водій протягом усього відео просив викликати СОГ. На запитання працівника поліції чи буде ОСОБА_1 ознайомлюватися із матеріалами справи, останній відповів, що ні. Працівник поліції також повідомив водія що до нього застосовані кайданки оскільки він взяв за форменний одяг працівника поліції. Вкотре водій зазначив, що переставляв власний транспортний засіб.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на відеозаписи з мобільних телефонів, працівники поліції не змогли пояснити кому належали в той день реєстратори і який номер реєстратора був закріплений за яким працівником поліції, та що не є допустимими доказами відео, зняті на особисті телефони працівників поліції, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозаписи, що містяться в матеріалах справи та які містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.

Із наявних в матеріалах справи відеозаписів чітко вбачається, що на відео зафіксовано автомобіль «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , що рухався під керуванням ОСОБА_1 , зафіксовано, що водій відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння. Підстави вважати вказаний відеозапис неналежним та недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані події, які відбувались 10.02.2024 року в м. Києві по вул. Бакинська, 37-Б за участі ОСОБА_1 та поліцейських, жінки, яка представилась дружиною ОСОБА_1 та жінкою, яка представилась мамою ( тещею). Під час перегляду вказаних відео в судовому засіданні апеляційного суду також встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у запропонований поліцейським спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не долучено безперервний запис відеореєстратора, а надано уривки відео які, на думку апелянта, обирали та формували зацікавлені працівники поліції, та що такі відеозаписи не є належними доказами у справі з підстав, що включення портативного відеореєстратора поліцейським повинно відбуватись з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка повинна вестись безперервно, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, зареєстрованого в МЮ України за № 28/322999 від 11.01.2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Разом з тим, ні діючим законодавством, ні вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку до матеріалів адміністративного провадження приєднані відеозаписи, які стосуються безпосередньо вчинення подій, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, вказані відеозаписи подій суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання на те, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не містять руху транспортного засобу суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції 474762, що був досліджений судом апеляційної інстанції, на ньому було зафіксований факт керування транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 водієм ОСОБА_1 ( зафіксований час на відео 19:16:02-19:16:08). Окрім того, із відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції 474786 також вбачається, що працівник поліції підходить до автомобіля, що перебував у русі під керуванням ОСОБА_1 ( зафіксовано час на відео 19:15:57-19:16:08). В подальшому водій повідомив, що переставляв транспортний засіб (зафіксовано час на відео 19:17:17).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як вбачається із відеозаписів що наявні в матеріалах справи, ОСОБА_1 декілька разів повідомляв працівників поліції, що переставляв транспортний засіб на 5 метрів, оскільки в місті, де раніше стояв його автомобіль, падають там бурульки.

Доводи апеляційної скарги про те, що стан сп`яніння ОСОБА_1 не було встановлено шляхом огляду, який повинен був проводитись поліцейським згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів, він не відмовлявся і не ухилявся від огляду, його ухилення не зафіксовано в протоколі, складеному у присутності двох свідків, жодних свідків в протоколі не зазначено, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

На відеозаписі під назвою Кантемир 2, що міститься в матеріалах справи зафіксовано, що працівник поліції пропонує водію пройти огляд на приладі «Драгер», на що водій відмовився. Працівник поліції повідомив водія, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП.

Із відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції 230421 вбачається, що на запитання працівника поліції чи буде водій проходити огляд на стан сп'яніння, останній сказав що він не їздив (зафіксований час на відео 19:40:41), на повторне питання працівника поліції чи буде проходити огляд водій відповів, що ні. ( зафіксований час на відео 19:40:56).

Тобто, як вбачається із досліджених відеозаписів, працівники поліції кілька разів пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що водій відмовлявся, що у свою чергу і свідчить про ухилення останнього від проходження огляду.

При цьому стан сп?яніння ОСОБА_1 поліцейськими не встановлювався у зв?язку з його відмовою від проходження відповідного огляду, який би мав встановити, чи перебуває водій у стані сп?яніння ,чи ні.

Відповідно до ч. 2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи під час зупинки транспортного засобу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції здійснювалася відеофіксація, матеріали відеофіксації долучені до матеріалів справи, з огляду на це присутність двох свідкі у даному випадку не є необхідною.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував свідчення ОСОБА_9, його характеристики і роботу водієм по доставці медикаментів, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції надав оцінку свідченням ОСОБА_9 та поясненням ОСОБА_1 та зазначив, що ставиться до таких пояснень критично, оскільки вони повністю спростовуються об'єктивними даними, що містяться на відеозаписах переглянутих у судовому засіданні. Суд оцінив дані пояснення як неправдиві та такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що він працює водієм по доставці медикаментів і це мало бути враховано судом першої інстанції при розгляді даної справи, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як суд при розгляді даної справи має перевіряти наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме- відмови у проходженні огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому законом порядку при наявності ознак такого сп?яніння. Дія п. 2.5 Правил дорожнього руху та ч.1 ст. 130 КУпАП поширюється на всіх водії транспортних засобів, незалежно від їх місця роботи.

Всі інші доводи ОСОБА_1 та його захисника мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 2 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушенння і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: