Справа №443/127/24
Провадження №3/443/109/24
ПОСТАНОВА

іменем України

21 лютого 2024 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працюючого будівельником у будівельній компанії м.Стрий,

за частиною 2 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 15.01.2024 о 20 год 30 хв у АДРЕСА_2 повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру в присутності повнолітнього сина стосовно дружини ОСОБА_2 , а саме: обзивав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 21.02.2024, та не повідомляв суд про причини неприбуття на виклик суду, а також не подавав інших клопотань щодо вжиття судом певних процесуальних дій, зокрема: про витребування доказів, виклик свідків тощо. Крім цього, матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 висловлював усно або у письмовій формі аргументи щодо незаконності дій працівників поліції та складеного на нього протоколу.

З огляду на викладене, беручи до уваги належне і своєчасне повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції частини 2 статті 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (7 грудня 2017 року № 2229-VIII) визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, доведена:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №897294 від 15.01.2024, згідно з яким ОСОБА_1 15.01.2024 о 20 год 30 хв у АДРЕСА_2 повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно дружини ОСОБА_2 (а.с.7);

рапортом від 15.01.2024, яким повідомлено начальника правоохоронного органу про встановлення обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 діяння (погрози фізичною розправою) стосовно ОСОБА_2 , яке містить ознаки домашнього насильства (а.с.5);

заявою ОСОБА_2 , якою вона повідомила про вчинення її чоловіком ОСОБА_2 стосовно неї домашнього насильства, а саме: обзивав нецензурними словами, чинив моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою (а.с.6);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 , за змістом яких її чоловік 15.01.2024 близько о 20 год 30 хв за місцем її проживання безпідставно до неї чіплявся, обзивав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск (а.с.8).

письмовими поясненнями ОСОБА_3 , за змістом яких 15.01.2024 близько о 20 год 30 хв за місцем його проживання він почув сварку між його батьками, в ході якої батьком обзивав маму нецензурними словами, чинив моральний та психологічний тиск, погрожував фізичною розправою (а.с.9);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він не заперечив факт перебування 15.01.2024 близько о 20 год 30 хв за місцем проживання дружини та розмову із нею, однак заперечив факт всисловлення їй погроз фізичною розправою та нецензурних слів (а.с.10).

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.12.2023 підтверджується вчинення ОСОБА_1 28.11.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та накладення на нього, у зв`язку з цим, адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.3-4).

Проаналізувавши вищевказані документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 щодо невживання ним стосовно дружини ОСОБА_2 нецензурних слів та погроз, оскільки такі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні жодними фактичними даними та спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є послідовними і узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 тих самих дій (образи, погрози), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за порушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 2 статті 173-2 КУпАП, яка доведена повністю; відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 2 статті 173-2 КУпАП у виді штрафу. Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів