Справа №938/1432/24
Провадження № 3/938/956/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Чекан Н.М. розглянувши матеріали, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 185-10, ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, українця, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , -

В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 04.08.2024 року близько 18.40 годин вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 418 прикордонного знаку на відстані 1 м від лінії державного кордону на території Верховинського району Івано-Франківської області в межах прикордонної смуги на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 151420 від 04.08.2024 року, вбачається, що 04.08.2024 року о 18.40 годин гр. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 418 прикордонного знаку на відстані 1 м від лінії державного кордону на території Зеленської об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області в прикордонній смузі на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за вчинення злісної непокори законній вимозі прикордонного наряду, а саме при виявленні особи прикордонний наряд чітко та недвозначно жестами та словами подав команду: «Стій!Прикордонний наряд. Перевірка документів», особа побачивши прикордонний наряд та почувши його законну вимогу, вчинив спробу втечі від прикордонного наряду, проте після повторної команди продовжив втечу та був затриманий, своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.34 Закону України «Про державний кордон України» та п. 12 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу», тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185-10, ст. 204-1 КУпАП, розглядаються протягом доби.

На виконання вимог положень статті 277 КУпАП справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-10, ч.1 ст. 204-1 КУпАП призначено до розгляду на 22.10.2024 року (у день їх поступлення) та відкладено на 31.10.2024 року в зв`язку із неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У ст.268 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В подальшому 31.10.2024 року розгляд справи відкладено на 04.11.2024 року через неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судове засідання 04.11.2024 року особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином двічі, зокрема судові повістки на 31.10.2024 року доставлено до його електронного кабінету 23.10.2024 року (а.с.19,40), судові повістки на 04.11.2024 року доставлено до електронного кабінету 31.10.2024 року (а.с.24,46).

Відповідно до ч. 2 ст.268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185-10, ст.204-1 цього Кодексу, не належать до переліку справ, при розгляді яких є обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, суддя звертає увагу, що 31.10.2024 року та 04.11.2024 року від ОСОБА_1 на електронну пошту суду поступили клопотання про відкладення судового засідання 31.10.2024 року в зв`язку зі зайнятістю в іншій справі та 04.11.2024 року для надання часу на пошуки адвоката, які не підписано кваліфікованим електронним підписом особи, яка звертається до суду.

Так, згідно пункту 25 Положення про ЄСІТС, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням. Пунктом 120 розділу VІ «Перехідних положень» Положення про ЄСІТС встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС особи, крім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, можуть подавати до суду документи в електронній формі з використанням адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Таким чином, оскільки вказані клопотання не підписані кваліфікованим електронним підписом, що не дає можливості ідентифікувати особу, від якої такі надійшли, тому суддя не може взяти до уваги вищевказані клопотання.

Крім того, суддя звертає увагу, що ОСОБА_1 зареєстрований у електронному кабінеті в ЄСІТС, що дозволяло йому подати вищевказані клопотання через зазначену систему, що дало б можливість ідентифікувати його, як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також суддя приймає до уваги те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищевказане, суддя вважає, що неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду даної справи.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2024 року об`єднано в одне провадження матеріали справ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч.1 ст. 185-10 КУпАП та за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№151475 від 04.08.2024 року, протоколом адміністративного затримання та іншими матеріалами справи.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№151475 від 04.08.2024 року (а.с.1) вбачається, що 04.08.2024 року близько 18.40 годин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку на напрямку 418 прикордонного знаку на відстані 1 м від лінії державного кордону на території Верховинського району Івано-Франківської області в прикордоній смузі, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був затриманий гр. України ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України,чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою зі заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

Також, цей протоколи про адміністративне правопорушення власноручно підписаний без будь-яких зауважень щодо його змісту особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Верховинському районному суді.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, доведена також такими матеріалами справи, які досліджені в суді, а саме:

- протоколом про адміністративне затримання від 04.08.2024 року (а.с. 2), з якого вбачається, що ОСОБА_1 затримано 04.08.2024 року о 18.40 годин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 418 прикордонного знаку на відстані 1 м від лінії державного кордону на території Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в межах прикордонної смуги за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунією поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України;

- письмовим поясненням ОСОБА_1 від 04.08.2024 року (а.с.4), в якому він вказав про те, що прямував до Румунії, хотів побачити сина ОСОБА_2 , якого не бачив з народження, орієнтувався на місцевості за допомогою навігатора; додатково вказав, що він поважає державність, суверенітет та Конституцію України, просто хотів побачити сина;

- поясненням інспектора прикордонної служби від 04.08.2024 року (а.с. 3), відповідно до якого 04.08.2024 року о 18.40 годин на напрямку 418 прикордонного знаку на відстані 1 м від лінії державного кордону на території Верховинського району Івано-Франківської області в межах прикордонної смуги виявлено ОСОБА_1 , який мав намір перетнути державний кордон.

Крім того, в матеріалах справи наявні:

- копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5);

- заявка ОСОБА_1 на смс повідомлення (а.с. 6).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком), визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

На підставі ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Диспозиція ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державний кордон України», з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони» Верховинський район Івано-Франківської області включено до переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони. У межах прикордонного району прикордонна смуга становить завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд (п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року №1147). І саме в цих межах діє спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України (ст.22 Закону України «Про державний кордон»).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, беручи до уваги викривальні письмові пояснення ОСОБА_1 надані працівникам прикордонної служби в день його затримання в межах прикордонної смуги на відстані 1 м від лінії державного кордону, суддя приходить до висновку, що в діях вказаної особи є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки він мав намір перетнути державний кордон поза пунктами пропуску через державний кордон з України в Румунію.

Санкція ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення вказаного правопорушення шляхом накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

При таких обставинах, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

З приводу додаткового покарання у виді конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів даної справи, таких знарядь і засобів не виявлено.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовій збір у розмірі 605,60 гривень.

Суддя звертає увагу, що у ч.2 ст. 38 КУпАП закріплено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій- шостій цієї статті.

Згідно із ч.5 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 151475 від 04.08.2024 року та серії ЗхРУ№151420 від 04.08.2024 року ОСОБА_1 в обвинувачення ставляться діяння, які ним вчинено та виявлено 04.08.2024 року.

Враховуючи наведене, оскільки нормами КУпАП не передбачено порядок обчислення процесуальних строків, виходячи з положень ч.1 ст.2 КУпАП для забезпечення оперативного та об`єктивного розгляду справи, суддя вважає за необхідне застосувати аналогію закону з кримінальними процесуальними нормами України, а саме ст.115 КПК України, якою врегульоване вказане питання.

Така позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, який вказує, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер (справи «Надточій проти України», «Гурепка проти України»).

У ч.ч. 4,5 ст.115 КПК зазначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця. При обчисленні строків місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк.

Таким чином, якщо ОСОБА_1 вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, 04.08.2024 року і того ж дня виявлено вказане правопорушення, то строк, який закріплений у ч.2 ст.38 КУпАП, протягом якого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути піддана адміністративному стягненню закінчується 04.11.2024 року, що співвідноситься з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.12.2023 року в справі № 355/942/21.

З приводу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 слід зазначити, диспозицією вищевказаної норми передбачено, що відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011, слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги, а злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-10 КУпАП, він обвинувачується у вчиненні злісної непокори законній вимозі прикордонного наряду, а саме: на неодноразово повторену вимогу: «Стій, прикордонний наряд, перевірка документів» втікав, після повторної вимоги продовжив втечу та був затриманим.

Однак, до матеріалів справи не долучено відповідних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Із долученого протоколу затримання вчинення ОСОБА_1 від 04.08.2024 року вбачається, що він затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону, а не за вчинення злісної непокори працівнику Державної прикордонної служби України.

При цьому суддя зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 04.08.2024 року самі по собі не можуть бути достатніми доказами для висновку про винуватість особи, якщо обставини правопорушення не підтверджені іншими доказами.

За вказаних обставин, з матеріалів справи не вбачається будь-яких доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 злісної непокори працівнику Державної прикордонної служби України.

Суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення ( ч.2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП, то провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею слід закрити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 185-10, 204-1, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284- 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-10 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Суддя Наталія ЧЕКАН