н/п 3-в/953/16/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В., розглянувши подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Трифанової Л. про вирішення питання про давність виконання судового рішення - постанови Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 160 годин суспільно корисних робіт,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2024 начальник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Трифанової Л. про вирішення питання про давність виконання судового рішення - постанови Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 160 годин суспільно корисних робіт.

Подання обґрунтовано тим, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 160 годин суспільно корисних робіт. Зазначена постанова 13.01.2021 року була прийнята до виконання Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

26.03.2021 до суду надійшло подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Віхлялєєвої В. про роз`яснення порядку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення з посиланням на не встановлення місцезнаходження особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

12.05.2021 постановою Київського районного суду м. Харкова у задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Віхлялєєвої В. про роз`яснення порядку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Для встановлення місце знаходження ОСОБА_1 були направлені запити до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), директору Департаменту охорони здоров`я, Харківського обласного бюро судово - медичної експертизи, запит до бюро судово - медичної експертизи (морг) філіал №2, Державної установи «Харківській слідчий ізолятор. Київського ВИ ГУ РІП в Харківській області, Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,але встановити місце знаходження ОСОБА_1 не виявилось можливий.

Також неодноразово були здійснені виходи за адресою: АДРЕСА_1 , де згідно постанови суду проживає порушник, у ході виходу ОСОБА_2 не виявлено. Вжитими заходами місцезнаходження правопорушника не встановлено.

З огляду на вказане, з посиланням на ст. 80 КК України та аналогію закону, враховуючи, що постанова суду не виконана впродовж двох років з дня набрання такою законної сили, представник органу пробації просить подання задовольнити.

В судове засідання представник органу пробації та ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , особову справу № 1/2021, суд встановив наступне.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 160 годин суспільно корисних робіт. Зазначена постанова була прийнята до виконання Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

13.01.2021 р. до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшла постанова Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 р. відносно гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийнята до виконання.

04 березня 2021 року Харківський апеляційний суд Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року залишено без змін.

26.03.2021 до Київського районного суду м. Харкова суду надійшло подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Віхлялєєвої В. про роз`яснення порядку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення з посиланням на не встановлення місцезнаходження особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

12.05.2021 постановою Київського районного суду м. Харкова у задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Віхлялєєвої В. про роз`яснення порядку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено, оскільки на підставі ч. 1 ст.36 Закону України «Про виконавчепровадження» відповідно до якої передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Доказів звернення Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до державної виконавчої служби з приводу оголошення у розшук ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року доказів звернення Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до державної виконавчої служби з приводу оголошення у розшук ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

27.10.2022 року Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області направлено запит на адресу Міністерства соціальної політики зметою зясування фактичного місця проживання ОСОБА_1 .

Відповідь на запит відсутня.

20.11.2023 року, 30.11.2023 року за адресою місця проживання ОСОБА_1 . Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області направлено виклики для прибуття. Відомості про їх отримання або конверти з відмітками про не отримання до матеріалів особової справи не долучено.

12.12.2023 року Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області на адресу Начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено запит з метою встановлення адреси ОСОБА_1 , яка зазначена у матеріалах виконавчого провадження.

12.12.2023 року Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області на адресу Начальника ХРУП № 1 направлено запит з метою встановлення чи проживає ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно рапорту старшого ДОП СДОп ВП ХРУП № 1 ГУ НП в Харківський області майором поліції Гуцев С. зазначено, що під час здійснення виходу за адресою АДРЕСА_1 , двері квартири ніхто не відчиняв. Зі слів сусідів особа ОСОБА_1 їм не відома.

Крім того отримано відповіді на запити, відповідно до яких ОСОБА_1 , в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» станом на 28.12.2023 року не перебуває.

Також до структурних підрозділів КЗОЗ харківське обласне бюро судово-медичної експертизи труп чоловічої статі з документами на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходив.

Відповідно до ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Постановою Київського районного суду м. Харкова було відмовлено в задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області щодо вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а особову справу повернуто до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Визначений у ч. 1 ст. 303 КУпАП строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень загальний і не залежить від виду стягнення, яке було призначено правопорушнику. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення.

Під зверненням постанови до виконання у ст. 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу Національної поліції, і визнається єдиним юридичним фактом, який має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови, що було дотримано судом після винесення постанови.

Безпосереднє виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт забезпечує уповноважений орган з питань пробації, однак системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, своєю чергою, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП та засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд доходить переконання, що справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на особу стягнення у виді арешту, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді питання щодо звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України (далі КК України), яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, 3 Основного Закону). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ст. 8 Основного Закону).

КСУ у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зауважив, що «верховенство права» це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення» (абз. 2, 3, 4 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини).

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

Як встановлено з матеріалів особової справи № 1/2021 щодо ОСОБА_1 , постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності від 20.12.2020 року, вчасно було звернуто до виконання 13.01.2021 року, після апеляційного ерегляду та залишення без задоволення апеляційної скарги не прибув за викликом до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області і не був ознайомлений з порядком та умовами відбуття адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт строком 160 годин.

Таким чином з 04.03.2021 року перебіг давності перервано, ОСОБА_1 був обізнаний про набрання чинності постанови суду проте на виклик до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області не прибув.

Крім того матеріали особової справи № 1/2021 щодо ОСОБА_1 не містять відомості чи було його з 04.03.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за іншими статтями КУПАП, що не надає суду можливості визначити перебіг строку давності виконання постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності від 20.12.2020 року.

Відповідно до ст. 31-1 КУпАП, суспільно корисні роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, оплачуваних робіт, вид яких та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначає відповідний орган місцевого самоврядування. Суспільно корисні роботи призначаються районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею) на строк від ста двадцяти до трьохсот шістдесяти годин і виконуються не більше восьми годин, а неповнолітніми - не більше двох годин на день. Суспільно корисні роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами I або II групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

Відповідно до вимог ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Провадження по виконанню постанови про застосування суспільно корисних робіт передбачене главою 31-А розділу V КУпАП, а саме на підставі ст. 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування. За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Відповідно до ст. 325-3 КУпАП, на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу за місцем виконання порушником суспільно корисних робіт покладається: погодження з органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт; контроль за виконанням порушниками призначених їм робіт; своєчасне повідомлення органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про ухилення порушника від виконання суспільно корисних робіт; ведення обліку та інформування органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про кількість відпрацьованих порушником годин; нарахування плати порушнику за виконання суспільно корисних робіт та перерахування її на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Порядок виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт передбачений Порядком виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013.

Так, згідно розділу 11 вказаного Порядку, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Розділом ХІІ Порядку визначені повноваження органу з питань пробації при виконанні постанов суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт: облік порушників; роз`яснення порушникам порядку та умов відбування суспільно корисних робіт; погодження з власниками підприємств переліку об`єктів, на яких порушники відбувають суспільно корисні роботи, та видів таких робіт; контроль за відбуванням стягнення порушниками та виконанням обов`язків власником підприємства за місцем відбування порушниками суспільно корисних робіт; облік відпрацьованого порушниками часу; проведення у разі потреби контрольних перевірок за місцем відбування порушниками суспільно корисних робіт; з`ясування причин невиходу порушників на суспільно корисні роботи; складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно порушників, які ухиляються від відбування суспільно корисних робіт; надсилання матеріалів до органів поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389-2 Кримінального кодексу України стосовно порушників, які злісно ухиляються від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Умови виконання постанов суду про застосування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт визначені розділом ХІІІ вказаного Порядку

Пунктом 13.3 розділу ХІІІ Порядку визначено, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт вважається прийнятою до виконання уповноваженим органом з питань пробації, а порушник взятим на облік з дня реєстрації постанови суду у журналі обліку порушників, на яких накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Протягом десяти робочих днів з дня отримання постанови суду порушник повинен приступити до відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, крім випадків, коли цьому перешкоджають поважні причини (хвороба, відрядження, неотримання виклику тощо).

За пунктом 13.5 вказаного розділу Порядку відповідно до визначеного органами місцевого самоврядування переліку об`єктів, на яких порушники відбувають суспільно корисні роботи, уповноважений орган з питань пробації у десятиденний строк з дня отримання постанови суду видає порушнику направлення (додаток 23) на один з цих об`єктів.

За потреби направлення видається повторно, якщо особа тривалий час (понад три місяці з дня видачі попереднього направлення) незалежно від причин не відбувала стягнення.

Матеріали справи містять дані, які можуть свідчити, що він ухиляється від відбування адміністративного стягнення, про що і зазначає ініціатор подання.

Згідно ст. 325-4 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Відповідальність за ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт передбачена ст. 183-2 КУпАП.

Статтею 389-2 КК України передбачена кримінальна відповідальність за злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Як слушно зазначає ініціатор подання, п. 13.14 Порядку, яким передбачено, що всі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішуються судом, який виніс постанову, не встановляє вимог щодо конкретизації питання, яке ставиться перед судом, і, відповідно, наділяє суд дискрецією при його вирішенні.

В апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи (Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року в справі № 2-рп/2015). Інші постанови апеляційному оскарженню не підлягають.

Враховуючи викладені обставини, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 245, 304 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Трифанової Л. про вирішення питання про давність виконання судового рішення - постанови Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 160 годин суспільно корисних робіт - відмовити.

Матеріали особової справи № 1/2021 повернути до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В.Юрлагіна