Провадження № 3/734/1768/24 Справа № 734/2714/24
ПОСТАНОВА

іменем України

25 вересня 2024 року смт Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І., за участю секретаря судових засідань Ієвлевої О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

відповідно до протоколу серії ААД № 671878 від 23.06.2024 водій ОСОБА_1 23.06.2024 об 18 год. 39 хв. в смт.Козелець по вул. Розумовських, 1 Чернігівського району Чернігівської області керував автомобілем марки Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у лікаря-нарколога відмовився в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явився, при цьому від його захисника надійшло клопотання про закриття провадження в справі на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вимоги клопотання мотивовані тим, що 23.06.2024 року у вечірній час ОСОБА_1 дійсно перебував по вул. Розумовських у населеному пункті Козелець, де стояв на тротуарі поблизу припаркованого автомобіля Mitsubishi Padjero. Автомобіль у цей час не був заведений та не рухався. Через деякий час поруч зупинився патрульний автомобіль і поліцейські, які перевірили документи, звинуватили ОСОБА_1 у керуванні автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та склали протокол за порушення п. 2.5 ПДР України - відмову від проходження водієм оглядну на встановлення сп`яніння. При цьому, на підтвердження викладених у протоколі ААД№671878 від 23.06.2024 року обставин, до протоколу долучено відеозаписи з портативних відеореєстраторів працівників поліції. На даних відеозаписах зафіксовано процес складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 але відсутні будь-які докази того, що він керував транспортним засобом. Відтак винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена та не підтверджена належними і допустимими доказами, що унеможливлює притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Як видно з відеозапису з боді-камери поліцейського, що долучений до матеріалів справи, факт того, що ОСОБА_1 керує автомобілем у зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці працівниками поліції не зафіксований. Відео розпочинається з того, що працівники поліції виходять із патрульного автомобіля і направляються до автомобіля марки Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 , який не рухається та стоїть з увімкненими аварійними сигналами. Двигун автомобіля не працює. ОСОБА_1 знаходиться біля задньої правої пасажирської двері, яка відчинена і щось робить в салоні. Під час спілкування, поліцейські виявляють у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд. Однак ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Після цього працівник поліції складає відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Інші докази, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, не спростовують доводів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо не керування ним транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2).

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими, згідно ст. 251 КУпАП є, зокрема, дані протоколу про адміністративне правопорушення.

Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11. № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим... Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права..."

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Об`єктивною стороною правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є факт керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, лише при наявності у особи, яка саме керувала транспортним засобом ознак сп`яніння, може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 130 КУпАП.

Обов`язок проходження особами огляду на стан сп`яніння, покладається на осіб, які керували транспортними засобами з явними ознаками сп`яніння.

Та обставина, що працівниками патрульної поліції складено протокол на ОСОБА_1 , не може слугувати беззаперечною підставною для притягнення його до адміністративної відповідальності. Згідно з положеннями КУпАП у протоколі про адміністративні правопорушення фіксується вчинене правопорушення. Провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, з`ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні і т.д., здійснює уповноважений орган, в даному випадку - суд.

Підсумовуючи викладене, об`єктивно дослідивши наявні докази по справі, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 671878 від 23.06.2024 року, а саме те, що водій ОСОБА_1 23.06.2024 об 18 год. 39 хв. в смт.Козелець по вул. Розумовських, 1 Чернігівського району Чернігівської області керував автомобілем марки Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння не підтверджені належними та достатніми доказами по справі. Із доданого відео вбачається, що коли працівники поліції виходять із патрульного автомобіля і направляються до автомобіля марки Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 , даний транспортний засіб перебуває у нерухомому стані. Двигун автомобіля не працює. ОСОБА_1 знаходиться біля задньої правої пасажирської двері, яка відчинена і чимось займається в салоні. Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення час та місце не спростовуються жодними доказами.

Всі сумніви в даному випадку суддя у відповідності до ст.62 Конституції України трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та приходить беззаперечного висновку про недоведеність допустимими і належними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Прецедентна практика ЄСПЛ вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Суддя вважає за можливе не давати оцінку іншим доводам адвоката, оскільки вони на висновки не впливають.

За вказаних обставин, суддя дійшов висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 247, 251, 252, 266, 276-280, 283 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя: