Справа № 158/2886/24 Провадження №33/802/740/24 Головуючий у 1 інстанції:Поліщук С.В.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Білоуса І.Л., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 на постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 04.09.2024р. о 15 год. 04 хв. в м. Ківерці по вул. Ціолковського, Луцького району Волинської області, керувала транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ 1103», д.н.з. « НОМЕР_1 » з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення координації рухів та відмовилась від проходження у встановленому законом порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену постанову в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. ОСОБА_1 повністю визнає свою вину та не ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, проте зазначає, що накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом поставить її сім`ю у важку ситуацію, оскільки керування транспортним засобом їй необхідне для поїздок в медичні заклади та здійснення обстеження її чоловіка інваліда 1 групи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Вимоги апелянта про скасування рішення суду в частині накладення стягнення обгрутовані тим, що вона розкаюється у вчиненому правопорушенні, щиро засуджує свій необдуманий вчинок, який зробила в результаті емоційного зриву, зазначає, що повсякденне життя пов`язане з постійним доглядом за чоловіком, який є інвалідом 1 групи та потребує постійної допомоги, зокрема, необхідні часті поїздки транспортним засобом в медичні заклади.

Поміж тим, суд не може ігнорувати санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто безальтернативне стягнення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з тим, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, з ознаками алкогольного сп`яніння, усвідомлювала, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак, проігнорувала обов`язок пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З огляду на наведене, позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , необхідність керування нею транспортним засобом для перевезення чоловіка інваліда 1 групи, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду О. М. Клок