Номер провадження: 33/813/415/24
Номер справи місцевого суду: 519/1430/23
Головуючий у першій інстанції Лемець С. П.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Соколовської Є.Р., прокурора Щербіни Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Романової Л.О. на постанову Южного міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності. Крім того на користь держави стягнутий судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника управління капітального будівництва Южненської міської ради, являючись суб`єктом на якого поширюються дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону, порушив встановлені п.1 ч.1 ст.25 Закону обмеження щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, а саме перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець (РНОКПП НОМЕР_1 ) та отримує дохід від зайняття підприємницької діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Згідно декларацій платника податків єдиного податку фізичної особи-підприємця поданих ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по теперішній час, станом на 20.07.2023, встановлено:

- згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік загальна сума доходу за звітний період складала 388 848 грн. 57 коп.

- згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022 рік загальна сума доходу за звітний період складала 40 375 грн. 36 коп.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є 25.08.2023 року.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Романова Л.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та прийняти нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, в порядку ст.22 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 повністю визнає свою вину у вчиненому правопорушенні, щиро розкаюється у вчиненому, жодним чином не приховував свої доходи від надання в оренду приміщень, показував свій дохід у податкових деклараціях, оскільки був упевнений, що отримання доходу від надання у оренду приміщень ніяким чином не впливає на займану ним посаду. Навпаки він подавав всі відомості про доходи до органів Державної податкової служби та сплачував податки.

Крім того, правопорушення було вчинено ОСОБА_1 внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки він потребував коштів на лікування своєї прийомної доньки ОСОБА_2 , у якої в 2021 році було діагностовано пухлину головного мозку.

Конституція України не забороняє держслужбовцю користуватися своїми громадянськими правами, зокрема, передавати в оренду майно, що належить такій особі на праві власності.

Виходить, що передачу майна в оренду не варто розглядати як оплачувану діяльність.

Нормами чинного законодавства України не встановлено обмежень для державних службовців щодо розпорядження своїм майном.

У перше судове засідання призначене на 11 годину 45 хвилин 26 січня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник Романова Л.О. не з`явились.

Захисник Романова Л.О. надіслала заяву, в якій повідомила апеляційний суд про те, що не зможе прийняти участь в судовому засіданні в призначений час через сімейні обставини.

В наступне судове засідання призначене на 12 годину 16 лютого 2024 року захисник Романова Л.О. та її підзахисний ОСОБА_1 повторно не з`явились. При цьому вказані особи заздалегідь були повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином шляхом направлення їм електронних судових повісток про виклик до суду та додатково засобами телефонного зв`язку.

Перед судовим засіданням захисник Романова Л.О. повторно подала клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки вона мала приймати участь у раніше запланованому судовому засіданні в Саратському районному суді Одеської області призначеному на 11 годину 16 лютого 2024 року.

Разом з тим будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин захисник Романова Л.О. апеляційному суду не надала.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дана справа про адміністративне правопорушення знаходиться у провадженні судді Толкаченка О.О. з 05 січня 2024 року і до теперішнього часу вона розглянута не була, в той час, як ч.4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд здійснив всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 та його захисника на доступ до суду, проте останні двічі не з`явились до суду за викликом, не скористались своїм правом приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а отже свідомо, за власної волі, позбавили себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП та надати пояснення щодо фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника Романової Л.О.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури Щербіна Н.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити оскаржену постанову без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази наявні в матеріалах справи, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 корупційного правопорушення та зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини за ч.1 ст.172-4 КУпАП.

При цьому під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 повністю визнав свою вину.

В апеляційній скарзі захисник Романова Л.О. не оскаржувала фактичні обставини справи, кваліфікацію дій ОСОБА_1 та ступінь доведеності його вини, а тому відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП України, апеляційний суд не переглядає постанову суду в цій частині.

В апеляційній скарзі захисник Мартинова Г.О. просила звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням в порядку ст.22 КУпАП.

З цього приводу апеляційний суд дійшов таких висновків.

Дійсно, частиною 1 ст.22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Поняття малозначності правопорушення відсутнє в чинному КУпАП, а так само і конкретний перелік складів правопорушень, при вчиненні яких орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу про адміністративне правопорушення, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Доцільно припустити, що до випадків, коли може бути застосована стаття 22 цього Кодексу, належать склади правопорушень, санкції за вчинення яких передбачають накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження. У випадку застосування статті 22 попередження замінюється усним зауваженням. При цьому особа, звільнена від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУАП, вважається такою, що не була піддана адміністративній відповідальності, безпосередньо з моменту прийняття органом (посадовою особою), уповноваженою вирішувати справу про адмінправопорушення, рішення про звільнення від відповідальності та винесення усного зауваження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд наголошує, що звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

У даній справі апеляційний суд, не вбачає можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-4 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не є малозначним.

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції достеменно встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника управління капітального будівництва Южненської міської ради, являючись суб`єктом на якого поширюються дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону, порушив встановлені п.1 ч.1 ст.25 Закону обмеження щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю та на протязі тривалого часу отримував дохід від зайняття підприємницькою діяльністю.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.

Корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства (абзац 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998).

Сучасні реалії в Україні зумовлюють публічний (суспільний) інтерес до корупційних правопорушень та необхідності ефективної протидії їм з метою захисту особи, суспільства та держави.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення пов`язане з корупцією, не може визнаватися малозначним.

Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету органу виконавчої влади та зашкодити суспільним інтересам.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначності правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Романової Л.О. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Романової Л.О. залишити без задоволення.

Постанову Южного міського суду Одеської області від 12 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко