Номер справи 220/1594/24
Номер провадження 3/220/824/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

19.10.2024 р. о 22 год. 37 хв. водій ОСОБА_1 в с. Багатир, Волноваського району, Донецької області автодорога Донецьк-Запоріжжя, 143 км. керував транспортним засобом автомобілем «Opel Frаntera», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, млява мова. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, а тому останній вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Судова повістка повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оглянувши відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , у скоєному адміністративному правопорушенні повністю доведена матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №154552 від 20.10.2024 року, в якому зафіксований факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- копією постанови серії ЕНА №3300817 від 19.10.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн.;

- направленням ОСОБА_1 до Добропільської ЦРЛ Дніпропетровської області на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.10.2024 р., згідно якого огляд ОСОБА_1 в медичному закладі не проводився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного в зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння з якого вбачається, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 із застосуванням газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» не проводився;

- рапортом старшого інспектора ОО ВОС УО ВОП ГУНП в Донецькій області Савченка Р.М., на ім`я начальника ВП № 1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області Артема Кузнєцова від 19.10.2024 р.,в якому він зазначив, що 19.10.2024 р. ним при несенні служби на БП «Багатир» для перевірки було зупинено автомобіль «Opel Frаntera», номерний знак НОМЕР_1 . За кермом автомобіля знаходився військовослужбовець ОСОБА_1 , від якого було чутно специфічний запах алкоголю. За вказаним фактом було повідомлено на лінію «102».

- довідкою до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №154552 від 20.10.2024 р., з якої вбачається, що за обліком Національної автоматизовано-інформаційної системи МВС України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягувався до адміністративної відповідальності постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 22.02.2024 р. за ч.1 ст.130 КУпАП до штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік (справа №3/749/99/24);

- копією постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 22.02.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляд штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік (справа №749/86/24 (провадження 3/749/99/24);

- відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», так і у закладі охорони здоров`я.

Обставини, які б спростовували досліджені судом докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення, суду не представлено і під час розгляду справи не встановлені.

Оцінюючі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою у логічному взаємозв`язку та є достатніми для встановлення складу адміністративного правопорушення у діях порушника.

Відповідно до п. 2.9 Постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року «Про Правила дорожнього руху», водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 вказаних Правил на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, тобто він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою яка протягом року піддавалась стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також поліцейським проведено відеозапис, під час якого зафіксовані обставини відмови порушника від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП України.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП України, а саме, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто повторно протягом року вчинив порушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, останній є військовослужбовцем, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи обставини, що обтяжують відповідальність, якими є повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, саме ця міра покарання буде достатньою для покарання та виправлення порушника, запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 130 ч.2 КпАП України, Законом України «Про судовий збір»,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) 00 грн. на розрахунковий рахунок UA0005001, код класифікації доходів бюджету-21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37967785, отримувач коштів Донецьке УК/Дон.Обл./21081300, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ)-02895834, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина