Провадження № 33/824/3962/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що 01.07.2023 о 22 год. 19 хв. в м. Києві по вул. Князів Острозьких, 8Б, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом LEXUS LX 500D, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та лікаря-нарколога відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року, захисник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що статтею 38 КУпАП встановлені строки накладення адміністративного стягнення, відповідно, до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Датою вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за яким до відповідальності притягувалась ОСОБА_1 , відповідно до протоколу серії ААД №028708 є 1 липня 2023 року. Тобто встановлений ст. 38 КУпАП однорічний строк накладення адміністративного стягнення сплив 1 липня 2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що внаслідок тривалого затягування розгляду справ, однорічний строк накладення адміністративного стягнення сплив, суддя Шапутько С.В. вдалася до підробки документу, а саме оскаржуваної постанови, ухваливши її «заднім числом» без проведення судового засідання та з істотним порушенням прав та інтересів особи, що притягається.

Також в апеляційній скарзі посилається на відсутність у матеріалах справи журналу судового засідання, що свідчить про те, що засідання у справі 20 червня 2024 року насправді не проводилось.

Зазначає, що13 червня 2024 року подаючи клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, разом із цим клопотанням, адвокатом Богуном В.М. були подані пояснення у справі, які він просив розглянути за його участю. За наслідком розгляду клопотання, справу було призначено на 20 червня 2024 року.

19 червня 2024 року адвокатом Богуном В.М.було подане клопотання про відкладення призначеного на 20 червня 2024 року засідання розгляду справи на іншу дату та час. Причина відкладення засідання, на його погляд, була поважною - необхідність участі у засіданні Київського апеляційного суду, засідання в якому було призначено раніше.

Проте, приймаючи рішення про розгляд справи без участі захисника, суд зазначив, що необхідність участі Богуна В.М. у засіданні Київського апеляційного суду не позбавляло його можливості прибути в судове засідання Печерського районного суду м. Києва призначене на 9:15.

Проте, у своєму клопотанні він зазначав, що переміщується по місту виключно на громадському транспорті, оскільки не має власного транспортного засобу та у разі його прибуття до Печерського районного суду м. Києва на 9:15, з огляду на ймовірність несвоєчасного початку судового засідання та його тривалості, а також значну відстань між Печерським районним судом м. Києва та Київським апеляційним судом, існував ризик його несвоєчасного прибуття на засідання у справі № 754/6388/23.

Мотивуючи тим, що відкладення розгляду справи в межах строку накладення адміністративного стягнення є неможливим в наслідок судового перезавантаження, суд першої інстанції вважав за можливе розглянути справ у відсутності ОСОБА_1 та її захисника.

Одночасно з цим, судом першої інстанції було проігноровано його доводи щодо неможливості участі у судовому засіданні через причину, що є поважною. Також судом проігноровано прохання, викладене у клопотанні від 13 червня 2024 року розглянути письмові пояснення за його участю, чим грубо порушено права ОСОБА_1 на захист.

При цьому, зазначає, що у суду залишалось щесім робочих днів в межах строку накладення адміністративного стягнення (до 01.07.2024) для призначення нової дати засідання. Звертає увагу, що до цього часу, суд майже рік за власною ініціативою постійно знімав з розгляду та відкладав дану справу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що суд першої інстанції, перебрав на себе функцію обвинувачення, що є порушенням вимоги безсторонності та є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, захисник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. просить поновити йому строк на оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року. Вказує, що про винесення постанови йому стало відомо 15 липня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Наручно постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року він та ОСОБА_1 не отримували.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В.М.про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. пропустив з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В.М., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодилась нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом LEXUS LX 500D, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та лікаря-нарколога відмовилася.

За таких обставин суд дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустила порушення п.2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення АДД №028708, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на якому детально зафіксовано обставини, за яких було запропоновано особі пройти огляд на виявлення стану сп`яніння та причини відмови від його проходження (посилання на вказаний відеозапис міститься в протоколі); розпискою ОСОБА_3 , в якій він підтверджує факт залишення транспортного засобу на зберігання транспортного засобу та зобов`язується не передавати керування вказаним транспортним засобом протягом 24 годин ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

2 серпня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В.М. про витребування доказів, в якому Богун В.М. просить долучити до матеріалів справи копію листа Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року та витребувати від Печерського районного суду м. Києва роздруківку картки руху документу, а саме постанови Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у справі №757/30126/23-п від 12 липня 2023 року у системі електронного документообігу суду.

Дослідивши вказане клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме залученню до матеріалів справи копії листа Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року та відмови у витребуванні роздруківки картки руху документу, а саме постанови Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у справі №757/30126/23-п від 12 липня 2023 року у системі електронного документообігу суду, оскільки стороною не обґрунтовано, яке значення це має для справи.

В обгрунтування підстав для закриття провадження захисник ОСОБА_1 - адвокат Богун В.М. посилається на те, що відповідно до листа Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року постанова від 20 червня 2024 року була внесена до системи та підписана кваліфікованим електронним підписом судді 11 липня 2024 року, тобто з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак з такими доводами апеляційний суд погодитись не може, оскільки визначальною є дата винесення постанови та виготовлення її тексту, а не час внесення до системи, що в свою чергу було враховано судом як поважна причина пропуску строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з матеріалів справи адміністративний протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, надійшов на адресу суду 12 липня 2023 року та його розгляд було призначено на 16 листопада 2023 року.

13 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла заява захисника ОСОБА_1 - адвоката Богуна В. М. про ознайомлення із матеріалами справи. В той же день адвокат Богун В. М. ознайомився з матеріалами справи.

16 листопада 2023 розгляд справи знято зі складу до 31 січня 2024 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні.

31 січня 2024 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, дата наступного судового засідання з урахуванням раніше призначених до розгляду справ визначена на 13 червня 2024 року.

13 червня 2024 року адвокат Богун В. М. прибув у визначений для судового засідання час, проте оскільки розгляд справи починався із затримкою через зайнятість судді в інших засіданнях, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що прибув в судове засідання на 16:30, проте о 16:50 судове засідання ще не розпочалося, тому, враховуючи графік роботи суду, просив відкласти судове засідання на інші дату та час, розгляд протоколу здійснювати за його участю. До заяви надав письмові пояснення по суті протоколу.

В письмових поясненнях зазначив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення повністю визнає та визнавала під час складання протоколу, що підтверджується відеозаписом події, наявним в матеріалах справи. ОСОБА_1 усвідомлює, що її дії є вкрай неприпустимими та зробила для себе висновки, що така поведінка є неприйнятною, вона не має наміру ухилятися від відповідальності. Усвідомлюючи свою провину, ОСОБА_1 щиро розкаюється, їй соромно за свої дії і це спричиняє їй психологічні страждання, остання запевняє, що подібні прикрі випадки більш не будуть мати місце у її житті. ОСОБА_1 є молодою талановитою особою, починаючою співачкою, внутрішньо переміщеною особою з м. Маріуполь, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась. У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте діючий КК України має відповідну статтю, відтак є можливим при розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності застосувати аналогію права та призначити ОСОБА_1 основне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 130 КУПАП. Крім того, оскільки дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, просив не позбавляти її права керування транспортними засобами, особливо в умовах введеного воєнного стану на території країни.

В судове засідання, призначене на 09:15 год. 20 червня 2024 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник - адвокат Богун В. М., не з`явились. Захисник подав на адресу суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на призначення в Київському апеляційному суді на 10:40 год. 20 червня 2024 року провадження, в якому стороною є особисто він.

З матеріалів справи убачається, що адвокат Богун В. М. був обізнаний про розгляд справи призначений на 20 червня 2024 року, що підтверджується поданням заяви про відкладення розгляду справи.

Судом першої інстанції було відхилено клопотання про відкладення розгляду справи,з мотивів викладених в оскаржуваній постанові.

Доказів, що розгляд справи продовжувався після 20 червня 2024 року матеріали справи не містять.

Адвокат Богун В. М. у апеляційній скарзі заперечував проти правомірності відхилення клопотання про відкладення розгляду справи судом першої інстанції, однак суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що нормами КУпАП передбачена можливість розгляду відповідної категорії справ за відсутності порушника, який був належним чином повідомлений.

Із матеріалів справи слідує, що тривалий розгляд справи був обумовлений як за ініціативою суду, так і за ініціативою сторони. При цьому в матеріалах справи наявні письмові пояснення, у яких сторона виклала своє ставлення щодо суті порушення.

Отже, доводами апеляційної скарги неспростовано правомірності ухвалення судового рішення за наслідками розгляду адміністративних матеріалів за відсутності представника Богуна В.М. , так само і не спростовано сам факт ухвалення відповідного судового рішення саме 20 червня 2024 року.

Жодних обставин, за яких справа не могла бути розглянута 20 червня 2024 року доводи апеляційної скарги не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи журналу судового засідання в обгрунтування того, що засідання у справі 20 червня 2024 року насправді не проводилось, апеляційний суд зазначає наступне.

Нормами Кодексу України про Адміністративні Правопорушення не передбачено здійснення фіксування судового процесу. Фіксація судового провадження передбачена положеннями кримінального процесуального кодексу, цивільного процесуального кодексу та кодексом адміністративного судочинства України.

Також підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення, що є порушенням вимоги безсторонності та є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Обставини даної справи не вказують на те, що відсутність сторони обвинувачення в справі викликає обґрунтовані сумніви щодо об`єктивної неупередженості цього суду чи іншим чином впливає на справедливість провадження.

Зокрема, відсутні відомості що суд першої інстанції, за відсутності сторони обвинувачення, вжив заходів, які можна було б витлумачити як взяття на себе ролі сторони обвинувачення, таких як, наприклад, зміна сукупності доказів на шкоду заявнику, витребування з власної ініціативи нових викривальних доказів, що суд за власною ініціативою змінив обвинувачення, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, або що він обробив докази таким чином, щоб припустити, що тягар доказів було передано заявнику. За цих обставин, узятих у цілому, не можна вважати, що суд першої інстанції взяв на себе роль сторони обвинувачення або був поставлений у положення, яке вимагає від нього виконання ролі сторони обвинувачення.

За відсутності посилання на жодні конкретні обставини, які могли б змусити засумніватися в неупередженості суду першої інстанції, відсутні підстави для твердження про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана