ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2632/24 Справа № 202/5902/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Шевчука Юрія Андрійовича на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Шевчука Ю. А.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 19 квітня 2024 року о 12 годині 03 хвилині ОСОБА_1 в Донецькій області, Краматорському районі, с. Яцківка по вул. Свободи біля буд. 56 керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння кінцівок рук, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Короткий зміст вимог клопотання та апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка їх подала.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження захисник зазначає, що розгляд справ в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 та його захисника. Захисники не змогли ознайомитись з матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, при цьому неодноразово заявляли про це клопотання. Постанова винесена 19 липня 2024 року, проте її копію захисник Задорожня В. О. отримала лише 11 вересня 2024 року. На наступний день ОСОБА_1 звернувся до іншого адвоката - Шевчука Ю. А. з яким було укладено договір. Враховуючи завантаженість справ у адвоката Шевчука Ю. А., 02 жовтня 2024 року він звернувся із заявою про надання копій письмових матеріалів справи та відеозапису. 07 жовтня звернувся із заявою про дистанційне ознайомлення та 08 жовтня 2024 року йому надали доступ до матеріалів справи, проте без відеозапису. Просить врахувати, що якщо виходити із дати ознайомлення з матеріалами справи (08.10.2024), то в такому разі строк апеляційного оскарження не пропущений. Також посилається на те, що ОСОБА_1 є волонтером, часто перебуває в прифронтовій зоні, у зв`язку з чим не зміг вчасно підписати договір про надання правничої допомоги, що також вплинуло на своєчасність подання процесуальних документів до суду. Крім того, захисник посилається на воєнний стан, як поважну причину пропуску строку апеляційного оскарження.

В апеляційній скарзі захисник Шевчук Ю. А. просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до такого: суд розглянув справу без ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про час і дату судового засідання, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП; суд не надав стороні захисту можливості ознайомитись з матеріалами справи та відеозаписом; для ознайомлення з матеріалами справи захисник Задорожня В. О. звернулась з клопотанням про відкладення судового засідання, проте тільки 14.08.2024 дізналась, що справа вже розглянута, що потягло порушення права на справедливий суд; зазначає про безпідставну зупинку транспортного засобу і вважає, що єдиною метою зупинки автомобіля було проведення огляду на стан сп`яніння водія. Наводить доводи про порушення поліцейським порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, а саме: безпідставність вимоги поліцейського пройти ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, оскільки ознак сп`яніння у останнього не було; відсутність направлення на проведення огляду в закладі охорони здоров`я, оскільки водій відмовився проходити огляд на місці зупинки; протокол складений з порушенням вимог КУпАП, оскільки в ньому зазначено, що розгляд справи відбудеться 20.04.2024, тоді як розподіл справи відбувся лише 03.05.2024, а також відсутні дані про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу.

Вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Захисник в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду та не заперечував проти його проведення за його відсутності та за участі захисника. Останній підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зважає на те, що останній не був повідомлений про час та дату судового засідання, не брав участі в судовому засіданні, а у справі відсутні відомості про надсилання копії оскарженої постанови відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 906060 складений 19 квітня 2024 року, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 19 квітня 2024 року транспортним засобом SKODA OCTAVIA, д.н.з. НОМЕР_1 у с. Яцківка; письмовими поясненнями ОСОБА_1 наданих в день складання протоколу; відеозаписом з бодікамери працівників поліції.

Відеозаписом зафіксований порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, зокрема, поліцейський повідомив ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння в тому числі і запах алкоголю з порожнини рота, роз`яснив йому порядок проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та у разі відмови пройти огляд на місці або незгоди з результатом, роз`яснив, що він буде доставлений до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду, на що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння в будь-якому порядку. При цьому працівник поліції тричі попередив ОСОБА_1 , що за це передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП і, в такому випадку, на нього буде складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлені відеозаписом.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Доводи захисника про порушення порядку проведення огляду спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, який відмовився, тому працівники поліції, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), склали стосовно останнього протокол.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисту щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП, і з огляду на наступне.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що працівники поліції не мали підстав висувати вимогу про проходження медичного огляду, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі - Порядок), зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.

Відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з постановою КМ № 57 від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційний суд погоджується з доводами захисника, що ознаки алкогольного сп`яніння у виді почервоніння шкірних покровів та тремтіння кінцівок рук, не зафіксована відеозаписом, проте в протоколі зазначена ознака "запах алкоголю з порожнини рота", яка була озвучена ОСОБА_1 та яка не може бути підтверджена або спростована відеозаписом, може бути спростована проведенням огляду воді, а, як вже було зазначено вище, законодавець встановлення ознак сп`яніння відніс до повноважень поліцейських.

Отже, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні. Апеляційний суд погоджується, що відеозапис не є безперервним, проте процедура проведення огляду водія, відповідно до ст. 266 КУпАП, зафіксована без переривань та зупинок і самі ці відомості є юридично-значущими для доказування у даній категорії справ.

Стосовно доводів захисника про відсутність письмового направлення для проведення огляду у закладі охорони здоров`я, що, на думку захисника, виключає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння... поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З вище викладеного слідує, що законом передбачені два порядки проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння: поліцейським з використанням технічних засобів і лікарем в закладі охорони здоров`я.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я в двох випадках, а саме: 1) у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; 2) у разі незгоди водія з його результатами, тобто результатами огляду, проведеного поліцейським.

Отже, направлення на проходження огляду водія на стан сп`яніння в медичному закладі складається поліцейським у випадку, коли водій не погоджується з результатами такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та виявив бажання пройти саме медичний огляд у закладі охорони здоров`я або відмовився від огляду на місці та виявив бажання пройти медичний огляд.

Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, в той же час, у цій справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у будь-якому порядку, тому у поліцейського були відсутні підстави для складення такого направлення.

Твердження апелянта про відсутність передбачених законом підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу не можуть бути визнані самодостатньою підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, у зв`язку із вищенаведеним, а також зважаючи на те, що апеляційні доводи у цій частині не спростовують правильності висновків суду та не нівелюють порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР, а отже не звільняють останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання захисника Шевчука Юрія Андрійовича та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Шевчука Юрія Андрійовича залишити без задоволення.

Постанову постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун