КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4714/2024
Справа 367/5338/24
Головуючий в суді І інстанції Карабаза Н.Ф.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.10 «а» ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400 гривень), стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 29 травня 2024 року о 13:35 в смт. Гостомель, вул. Ярова, 26, керуючи автомобілем Jeep Patriot 4х4 д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП з автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення ПДР залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 «А» ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 13 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року в справі № 367/5338/24 скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що 31 травня 2024 року інспектором поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення ААД № 684081 та ААД № 684082. До ознайомлення з матеріалами справи суддею розглядалася справа № 367/5342/24, до якої ОСОБА_1 подано клопотання, в якому зазначено, що інспектором пояснення по суті справи в нього не бралися та оцінки клопотанню в судовому засіданні не надано.

09 липня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, в яких знаходиться пояснення від 31 травня 2024 року, отримане інспектором поліції від ОСОБА_1 , в якому він визнає вину по адміністративному правопорушенню, написані не ним і не його почерком.

16 серпня 2024 року було судове засідання, на якому ухвалено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В судовому засіданні постанова йому не видана, а видані тільки реквізити для оплати штрафу та судового збору, постанова та відеозапис йому не видані та не надіслані, постанову від 16 серпня 2024 року ним отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень 10 вересня 2024 року.

В судовому засіданні він свою вину не визнав та вказував на її недоведеність, позаяк ДТП він не скоював і місця вчинення ДТП не залишав.

Вважає, що судом не перевірені обставини вчинення ДТП та даних, які мають значення для вирішення справи. Жодна заява ОСОБА_1 не була розглянута в судовому засіданні та не було надано оцінки його доводам, а саме не зазначено марку пристрою, на який зроблено відеозапис, немає фотознімків пошкодження автомобіля заявника та його автомобіля, оскільки його автомобіль пошкоджень не зазнав, при складанні протоколу працівниками поліції пояснення не бралися, але в матеріалах справи наявні.

Судом першої інстанції в судовому засіданні не досліджено, що згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Судом першої інстанції в рішенні не вказано, який саме характер правопорушення вчинено апелянтом. При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, майновий стан, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Вказував, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, позаяк не видана постанова для її оскарження, не надано відеозапис, оскільки при дослідженні в судовому засіданні апелянт не побачив моменту вчиненні правопорушення, а саме збиття дзеркала, не надав та не дослідив надані до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 .

Судом обґрунтовано підставою для винесення рішення підпис в протоколі «згоден». Однак, сам факт визнання особою вини в порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. Вказаний висновок зазначено Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 537/2088/17.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що в протоколі ААД № 684081 відсутній запис, яким відеореєстратором зроблено запис та в матеріалах справи знаходяться пояснення від 31 травня 2024 року, отримані інспектором поліції від ОСОБА_1 , в якому він визнає вину по адміністративному правопорушенню, написані не ним і не його почерком. До ДБР подано заяву про вчинення злочину за ст. 366 КК України.

Вважає, що ДТП не було, позаяк протокол складено з порушенням і не вказано, яким пристроєм зроблено запис, в матеріалах справи містяться пояснення апелянта, які він не надавав і не писав, відсутні фотографії збитого дзеркала, автомобіль апелянта не пошкоджений, не з`ясовано, чи було вчинено ДТП, чи апелянт винний в його скоєнні, чи підлягає апелянт адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду. Висновки інспектором поліції зроблені тільки з заяви та слів потерпілої.

Також ОСОБА_1 звернувся з заявою про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи її тим, що 16 серпня 2024 року було судове засідання, на якому ухвалено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні постанова йому не видана, він неодноразово звертався до суду з заявами про видачу або надіслання копії постанови, але так і не отримав її та ознайомився зі змістом постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень.

В судове засідання 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу задовольнити.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 16 серпня 2024 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 26 серпня 2024 року. Апеляційна скарга подана 13 вересня 2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 вказує на те, що копія постанови на його неодноразові вимоги йому вручена не була і він самостійно ознайомився зі змістом постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10 вересня 2024 року.

До заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 надано та в матеріалах справи знаходяться його заяви про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії постанови від 19 серпня 2024 року та 02 вересня 2024 року.

Разом із тим, положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її тексту, а відтак, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови чи отримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2024 року в судовому засіданні було складено повний текст оскаржуваної постанови Ірпінського міського суду Київської області, вступна та резолютивна частини постанови відсутні в матеріалах справи. У постанові роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, а саме протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Зі змісту постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 особисто брав участь в судовому засіданні та надавав пояснення.

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні і обізнаність з результатами розгляду справи ОСОБА_1 мав можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 26 серпня 2024 року включно, однак допустив нічим не обґрунтоване зволікання до 13 вересня 2024 року.

Крім того, копія постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року була направлена на адресу ОСОБА_1 супровідним листом від 16 серпня 2024 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи на а. с. 22.

Наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи не містять посилань на обставини, які б унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.10 «а» ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.