Провадження № 33/801/705/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

за участі : потерпілої ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 .

особи відносно якої складено протокол ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024 по справі № 127/20303/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено в постанові суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 4.06.2024 09 год. 30 хв. протягом 3-х останніх тижнів ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини, а саме погрожував фізичною розправою та ображав нецензурною лайкою.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 65604 від 25.07.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 (триста сорок) гривень на користь держави.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 , оскільки зібрані у справі докази свідчать про наявність в його діях складу інкримінованого праворушення.

Одночасно з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що постанова суду першої інстанції винесена 18.06.2024, копію постанови суду отримано ОСОБА_4 19.07.2024, а апеляційну скаргу подано 25.07.2024, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду першої інстанції.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що 04.06.2024 року з колишньою дружиною не зустрічався, спілкувалися лише телефоном, йому не відомо з яких підстав працівниками поліції був складений протокол.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників прави, доводи апеляційної скарги, вважаю, що пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Щодо клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Норми КУпАП не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду першої інстанції винесена 18.06.2024, копію постанови суду отримано ОСОБА_4 19.07.2024, а апеляційну скаргу подано 25.07.2024, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, наведені ОСОБА_4 в клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови суду причини його пропуску, суд апеляційної інстанції вважає поважними та доходить висновку про поновлення строку на оскарження постанови суду, з метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження.

Щодо апеляційного перегляду справи по суті.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 173-2 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте, всупереч наведеній нормі, у протоколі про адміністративне правопорушення від ВАД № 308915 від 11.06.2024 працівниками поліції не зазначена суть адміністративного правопорушення, а вказано про те, що 04.06.2024 09 год. 30 хв. протягом 3-х останніх тижнів ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини, а саме погрожував фізичною розправою та ображав нецензурною лайкою.

Однак, у протоколі не зазначено конкретних дій ОСОБА_3 , місця та часу вчинення інкримінованого правопорушення.

Враховуючи, що суть статті 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, а основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, не зазначення поліцейським у протоколі конкретних дій ОСОБА_3 , місця та часу вчинення інкримінованого йому правопорушення за яке особа притягується до адміністративної відповідальності, позбавляє можливості суд визначити об`єктивну сторону правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складення протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що складення протоколу про адміністративне правопорушення базувалося виключно на заяві самої потерпілої ОСОБА_1 /а. с. 3/.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, за спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019 був розроблений Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якого працівником поліції за фактом вчинення домашнього насильства проводиться оцінка ризиків та визначається рівень її небезпеки, з урахуванням того, як поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи.

Цей Порядок визначає процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення.

Під час заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від /а.с. 5/ інспектор батальйону УПП у Вінницькій області ДПП Гулько С. О. визначив високий /а. с. 5/.

Дану форму оцінки ризиків суд також не може приймати, як належний доказ на підтвердження винних дій ОСОБА_3 , оскільки при її заповненні фактори небезпеки були визначені працівником поліції без з`ясування усіх обставин конфлікту, виявлення конкретних чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для особи, а також без проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, та наявності чи відсутності взагалі такого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (частина перша статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, поширюється на таких осіб: колишнє подружжя.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 4.06.2024 /а. с. 4/ потерпіла пояснила, що психологічне насильство полягало у тому, що ОСОБА_3 з 13.05.2024 вчиняв відносно неї та її дітей домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме виражався образами, переслідував, приходив до дітей в дитячий садок, оскільки 13.05.2024 ОСОБА_3 її побив вона переживає за себе та дітей.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Ураховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 173-2 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки за наявними у матеріалах справи доказами, факт наявності у діях ОСОБА_3 ознак правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП не доведено.

У свою чергу, надані потерпілою до суду докази свідчать про існування конфліктної ситуації між нею та її колишнім чоловіком, які призводять до виклику працівників поліції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що 13.05.2024 зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000164 відносно ОСОБА_3 , який наніс їй тілесні ушкодження по пров. Українському в м. Вінниця, а 24.05.2024 дізнавачем сектору дізнання ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проведено огляд телефону ОСОБА_1 та складено протокол огляду предмету від 24.05.2024, відповідно до якого вбачається застосування погроз ОСОБА_3 застосувати фізичне насилля щодо ОСОБА_1 та образи, апеляційний суд не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням статті 256 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що необхідних доказів, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_3 інкримінованого адміністративного правопорушення, винність в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано, протокол не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законна та обґрунтована, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024 по справі № 127/20303/24.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024 по справі № 127/20303/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота