Провадження № 3/643/3610/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щербаки Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

07.08.2024 року о 15:30 год. за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічне домашнє насильство, а саме розмовляв в образливій формі на високих тонах, намагався хапати дитину за руки, внаслідок чого дитина злякалася та почала плакати, що згідно психологічної характеристики від 02.09.2024 стало причиною погіршення психоемоційного стану дитини.

Крім того, 07.08.2024 року о 15:30 год. за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , психологічне домашнє насильство, а саме розмовляв в образливій формі на високих тонах, намагався хапати дитину за руки, внаслідок чого дитина злякалася та почала плакати, що згідно психологічної характеристики від 02.09.2024 стало причиною погіршення психоемоційного стану дитини.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення він не визнає, оскільки викладені у протоколах обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Додані до протоколів психологічні характеристики дітей відображають лише їх загальний психологічний стан та жодним чином не мають відношення до події, яка відбулася 07.08.2024 року. Крім того, у психологічних характеристиках взагалі відсутні будь-які посилання на подію, яка трапилась 07.08.2024 року, а відтак вони не можуть бути доказом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до своїх дітей саме 07.08.2024 року. Також ОСОБА_1 зазначив, що 07.08.2024 року у призначений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради час він прийшов на зустріч зі своїми дітьми. Підійшовши до будинку він побачив дітей з їх матір`ю ОСОБА_4 , яка повідомила, що діти не бажають з ним зустрічатися. ОСОБА_1 відповів їй, що такими діями мати дітей перешкоджає йому зустрічатися з дітьми та порушує порядок участі у вихованні дітей. Після цього ОСОБА_1 вирішив запитати чи дійсно діти не бажають зустрічатися з ним та разом проводити час, однак мати дітей заборонила підходити ближче до дітей та щось у них питати. При цьому вона погрожувала, що у протилежному випадку здійснить розпилювання сльозогінного газу в його сторону. ОСОБА_1 не сприйняв ці погрози та почав ближче підходити до дітей щоб запитати в них думку про прогулянку, однак мати дітей почала голосно кричати та здійснила розпилювання сльозогінного газу в його сторону. Старший син ОСОБА_5 одразу ж відбіг на безпечну відстань щоб на нього не потрапив сльозогінний газ, а молодшого ОСОБА_6 мати схопила за руку та відвела додому. У подальшому було викликано працівників поліції, які опитавши всіх учасників подій, в тому числі й старшого сина ОСОБА_5 , пересвідчились у відсутності психологічного насильства та взагалі будь-яких ознак домашнього насильства, і не склавши жодних документів щодо вчинення домашнього насильства залишивши місце події. До того ж, у повідомленні до правоохоронних органів від 07.08.2024 мати дітей не вказувала про вчинення будь-яких конкретних дій, які б мали ознаки домашнього насильства, а єдиною підставою звернення до поліції була її думка, що я нібито кудись хотів забрати дітей. При цьому, матеріали справи не містять ані оцінки ризиків домашнього насильства, ані термінового заборонного припису.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Ладуренко А.О. у судовому засіданні із зазначених вище підстав просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Представник ОСОБА_7 (законного представника малолітніх потерпілих) адвокат Зеленцов О.П. просив суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджується факт вчинення ним домашнього насильства відносно своїх дітей.

Законний представник малолітніх потерпілих у судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції України декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою відповідальність, визначену ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 729857 від 04.10.2024, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

-свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_1 ;

-письмовими поясненнями матері дітей ОСОБА_4 , відповідно до яких 07 серпня 2024 року о 15:30 год. вона з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вийшла на зустріч з їх батьком ОСОБА_1 . Коли приїхав ОСОБА_1 , то до дітей він підходити не став. Почекавши 10 хвилин вона разом з дітьми почала підніматися додому, однак ОСОБА_1 підбіг до ОСОБА_6 , який стояв поруч з нею, та потяг його до автомобіля. Дитина злякалася та почала кричати і плакати. Після застосування газового балончику ОСОБА_1 відпустив Данііла. Злякану дитину ОСОБА_4 повела додому, а ОСОБА_5 залишився на вулиці разом з перехожими. ОСОБА_1 в цей час матюкався та шукав де промити очі. Коли ОСОБА_4 повернулася на вулицю, то побачила переляканого ОСОБА_5 , який голосно плакав та просив про допомогу. На ньому була порвана одежа та збиті в кров ноги. Зі слів сина батько ганявся за ним по вулиці та намагався схопити. Після цієї ситуації ОСОБА_5 почав прокидатися з панічними атаками, плакати та погано себе почувати. ОСОБА_6 має пригнічений стан, на вулицю виходити відмовляється, боїться зустрітися з батьком;

-поясненнями малолітнього ОСОБА_6 , опитаного працівником поліції у присутності матері, який зазначив що 07.08.2024 року о 15:30 год. він зі своїм братом ОСОБА_5 чекали на зустріч з батьком біля будинку. Батько приїхав, всівся на лавку, вони хотіли піти додому, однак батько почав підходити до ОСОБА_6 і він сховався за мамою. Батько обійшов маму, взяв ОСОБА_6 за руки насильно та хотів повести в автомобіль. Мама викликала поліцію і заступилася за ОСОБА_6 використовуючи газовий балончик, але частини з балончика потрапили на дитину і вони з мамою пішли додому промивати очі. Перехожі, які також допомагали, почали відбивати дитину від батька, і залишилися з ОСОБА_5 на вулиці. Бачитися з батьком він не хоче через його агресивну поведінку. ОСОБА_6 дуже злякався та боїться батька;

-поясненнями малолітнього ОСОБА_5 , опитаного працівником поліції у присутності матері, який зазначив що 07.08.2024 року о 15:30 год. він з братом ОСОБА_6 чекали на зустріч з батьком біля будинку. Батько сидів біля будинку і до них не підходив. Коли вони почали заходити додому батько підбіг до ОСОБА_6 і почав насильно тягнути його до автомобіля. Мати заступилася за нього, використовуючи балончик. ОСОБА_5 дуже злякався дій батька, оскільки балончик попав і на ОСОБА_6 також. Мати пішла додому промити йому очі, а ОСОБА_5 залишився на вулиці. ОСОБА_5 заховався у кущах, однак батько побачив його та почав за ним ганятися по вулиці. ОСОБА_5 побіг до гаражів, однак батько схопив його за одежу, ОСОБА_5 впав та вдарився. У цей час вийшла мати та ОСОБА_5 побіг до неї. ОСОБА_5 дуже злякався дій батька і дуже голосно плакав. Після цієї зустрічі він не міг зупинитися плакати протягом 4-х годин. ОСОБА_5 почали снитися погані сни, де батько ганяється за ним;

-психологічною характеристикою на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного фахівцем з психологічної підтримки ОСОБА_8 , який провів діагностику психологічного стану дитини та опитав дитину, яка пояснила фахівцю що вони з братом не хочуть зустрічатися з батьком, однак батько наполягає на цьому, і навіть мала місце ситуація, коли батько силоміць затягував дітей до автомобіля. Зі слів ОСОБА_5 батько часто знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, поводить себе з ними грубо, іноді застосовує фізичну силу та б`є. На зустрічах приділяє мало уваги дітям. Після таких зустрічей з батьком ОСОБА_5 почуває себе зле, йому сняться кошмари за участю батька та підвищується загальний рівень тривоги та агресії. Зі слів дитини та матери деструктивні прояви почалися саме після систематичних зустрічей братів з батьком. За підсумком основною причиною тривог, страхів, агресії у ОСОБА_5 фахівець вбачає травматичні стосунки з батьком, який проявляє деструктивну поведінку та насильство щодо сина;

-психологічною характеристикою на ОСОБА_6 , складеного фахівцем з психологічної підтримки ОСОБА_8 , який провів діагностику психологічному стану дитини та опитав дитину, яка пояснила фахівцю що батько змушує його з братом ходити разом на зустрічі, хоча брати проти цього. Батько наполягає, та іноді навіть силоміць заштовхує дітей до свого автомобіля. Під час зустрічей може кричати на них та іноді може вдарити, часто знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Мало приділяє уваги дітям на зустрічах, водить їх до своїх друзів, де займається своїми справами, а діти залишаються у двох. На думку фахівця, основною причиною тривог, страхів та пригніченості ОСОБА_6 є травматичні стосунки з батьком, який демонструє деструктивну поведінку та чинить насильство над сином;

-постановою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2023 у справі № 643/10080/23 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суду не надано.

Суд зазначає, що діти є найбільш вразливою категорією громадян, а тому потребують додаткового гарантування з боку держави та й уваги громадянського суспільства до їх проблем.

Конституційні норми позиціонують дитинство як вагомий інститут державно-правового захисту. Родина, сім`я, близьке оточення дитини мають бути тим середовищем, де вона має відчувати себе в безпеці та захищеною.

Водночас, на переконання суду, у даній справі діти стали заручниками конфліктної ситуації між своїми батьками, які керуючись власними емоціями не можуть знайти порозуміння між собою, що безумовно впливає на їх психологічне здоров`я та розвиток.

Разом з цим, поведінка матері дітей, яка мала місце в ході конфлікту 07.08.2024 року, і яка на думку ОСОБА_1 є неправомірною, жодним чином не виправдовує його дій щодо своїх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, доведена у повному обсязі.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 та його захисника, суд зазначає наступне.

Той факт, що психологічні характеристики дітей не містять безпосереднього посилання на події, які трапилися 07.08.2024 року, сам по собі не робить їх неналежними доказами у справі, оскільки надані фахівцем з психосоціальної підтримки відокремленого підрозділу «Інтерсос гуманітарної некомерційної організації в Україні» психологічні характеристики малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 містять детальний опис стану здоров`я дітей, їх особистісної та емоційно-вольової сфери, а також пояснення дітей, відповідно до яких як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 описали стосунки зі своїм батьком зазначивши при цьому, що він наполягає на зустрічі з ними та намагається силоміць затягнути їх до автомобілю, кричить на них. При цьому фахівець висловив свою думку, що основною причиною тривог, страхів та агресії у дітей є саме травматичні стосунки з батьком, який проявляє агресивну поведінку та насильство щодо дітей.

Вказані висновки фахівця з психологічної підтримки у сукупності з поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вони надали працівнику поліції, підтверджують факт завдання діями батька шкоди їх психологічному здоров`ю.

При цьому, факт відсутності в матеріалах справи оцінки ризиків та термінового заборонного припису жодним чином не спростовує вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своїх дітей.

Посилання захисника на те, що діти були опитані працівником поліції більш ніж через місяць з моменту подій не дає підстав для того, щоб суд не приймав до уваги їх пояснення під час розгляду даної справи, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що вони не відповідають фактичним обставинам та були надані дітьми під впливом матері.

Посилання сторони захисту на те, що у повідомленні до правоохоронних органів від 07.08.2024 мати дітей не вказувала про вчинення будь-яких конкретних дій, які б мали ознаки домашнього насильства, а єдиною підставою звернення до поліції була її думка, що ОСОБА_1 нібито кудись хотів забрати дітей суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки заява про вчинення правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а виступає підставою для відповідного реагування правоохоронними органами за фактами, викладеними в такій заяві, та здійснення їх перевірки.

Враховуючи викладене, твердження ОСОБА_1 щодо відсутності доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні щодо своїх дітей умисних дій психологічного характеру є неспроможними та спростовується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, і підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд не вбачає.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисником подавалися у встановленому законом порядку заяви до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством стороною захисту не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_9 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33-36, 173-2, 280, 283-285, 287, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

2. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. (отримувач: ГУК у Харківській області/МТГ Харків/ 21081100, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA0020649, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу: «сплата штрафу по справі про адміністративне правопорушення»).

3. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

5. У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

6. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко