ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2583/24 Справа № 175/9256/23 Суддя у 1-й інстанції - Дараган Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Шевченко В.В., за участю захисника Морозова В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 13 жовтня 2023 року, приблизно о 21 годині 52 хвилин ОСОБА_1 біля будинку № 85 по вул. Парковій в м. Краматорську Донецької області керував автомобілем «Geely МК», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (результат за допомогою приладу - газоаналізатору «Драгер Alcotest 6820 АRHK-0061», чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати постанову та ухвалити нову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки справу розглянуто за його відсутності та про наявність постанови він дізнався тільки 24.09.2024 року. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що свою вину не визнає та вважає, що адміністративний матеріал відносно нього не відповідає вимогам законодавства, порушує його право на повний, об`єктивний та неупереджений розгляд справи. Вважає, що в протоколі містяться порушення, а процедура огляду проводилась з порушенням інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Поліцейські під час складання протоколу не роз`яснювали йому його права та порядок проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції не було доставлено його до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на неповноту відеозапису. Вказує на відсутність у протоколі даних (модель, серія і номер) засобу відеофіксації. Наголошує, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Працівниками поліції не було залучено свідків під час складання протоколу. Крім того, з долученого відеозапису не вбачається факт керування транспортним засобом та відсутня причина зупинки. Зазначає про безпідставність застосування до нього додаткового покарання, оскільки він не має посвідчення водія.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши захисника, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 509316 від 13.10.2023 року, згідно якого 13.10.2023 року о 21 год. 52 хв. в м. Краматорськ по вул. Паркова біля будинку 85 ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння відбувався на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820 ARHK 0061, результат 1,05 ‰, з результатом згоден, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Результат огляду на стан сп`яніння - 1,05 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його особистим підписом.

Роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest 6820 Drager», прилад № ARHK 0061 тест № 570 від 13.10.2023 року з якої вбачається, що 13 жовтня 2023 року о 22:09 годині протестовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено 1,05 ‰. Роздруківка містить підпис ОСОБА_1

Поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він 13.10.2023 року у м. Краматорськ по вулиці Парковій керував транспортним засобом «Geely МК», днз НОМЕР_1 , оскільки його викликали на завдання.

Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager, зафіксовано результат 1,05 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами.

Протокол підписаний ОСОБА_1 , який будь-яких зауважень у протоколі не зазначив. Підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Щодо доводів апелянта про неповноту відеозапису, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. На відеозапису відображено факт зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager та зафіксовано результат 1,05 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються доданим до протоколу відеозаписом. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення у протоколі назви, моделі, серії і номеру засобу, яким велася відеофіксація, на увагу не заслуговують, оскільки законом не вимагається зазначення у протоколі цих відомостей, тому стверджувати про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 283 КУпАП, які регламентують зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, підстави відсутні.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про необхідність присутності двох свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає, що присутність таких є необхідною у разі, якщо немає можливості застосування технічних засобів відеозапису, на що вказує ст. 266 КУпАП. Однак така можливість була реалізована працівниками поліції, оскільки при огляді ОСОБА_1 застосовувались технічні засоби відеозапису. Матеріали вказаного відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про нероз`яснення ОСОБА_1 його прав спростовуються його власноручним підписом у протоколі.

Посилання в апеляційній скарзі на здійснення працівниками поліції психологічного тиску безпідставні та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було у встановленому законом порядку відсторонено ОСОБА_1 від керування, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не впливає на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.

Надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про закриття справи за малозначністю слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" від 16 лютого 2021 року № 1231-IX, який набрав чинності 17 березня 2021 року, доповнено ст. 22 КУпАП приміткою, відповідно до якої положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу.

Тобто, починаючи з 17 березня 2021 року законодавчо заборонено визнання правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, малозначним.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Разом з тим, як убачається з довідки старшого інспектора відділення адмінпрактики БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області, за обліками Інформаційного порталу Національної поліції та Національної автоматизовано-інформаційної системи Головного сервісного центру України ОСОБА_1 посвідчення водія не має.

Відповідно до постанови КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 зазначено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Як вбачається, санкція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає різне стягнення для водіїв та інших осіб. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Отже, особа, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, керуючи транспортним засобом, але не маючи посвідчення водія відповідної категорії, не є водієм у розумінні ПДР та положень ч.1 ст.130 КУпАП, а тому до неї не може бути застосоване покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку, що постанова судді підлягає зміні, з призначенням ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами. В іншій частині постанову судді слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 змінити в частині призначеного стягнення.

Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП до стягнення у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.

В іншій частині постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя