Справа № 685/1007/24
Провадження № 3/685/653/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

25 вересня 2024 року. селище Теофіполь

Суддя Теофіпольського районного суду Хмельницької області Турчин-Кукаріна І.В., розглянувши за участю особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, а також потерпілої у відкритому судовому засіданні в селищі Теофіполь матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності № 1 Відділу поліції № 2 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , учасник бойових дій, не працює,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 236241 від 28.08.2024, 25.08.2024 близько 15:00 год громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем постійного проживання у АДРЕСА_1 , обзивав нецензурними та образливими словами свою співмешканку ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне насильство в сім`ї та правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

До зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення долучено копії таких документів: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.08.2024, пояснень ОСОБА_1 від 28.08.2024, пояснень ОСОБА_2 від 25.08.2024.

У судовому засіданні 25.09.2024 ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що сімейний конфлікт виник на ґрунті того, що його співмешканка ОСОБА_3 без його дозволу та відома видалила з його особистого мобільного телефону необхідні йому контакти, це обурило його і він прореагував на таку поведінку. Не вважає, що зазначеним конфліктом було чи могло були заподіяно будь-якої шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні надані ОСОБА_1 пояснення частково підтвердила, вважає, що ОСОБА_1 у дату, місці та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, дійсно обзивав її нецензурними словами, проте вважає конфлікт вичерпаним, таким, що жодної шкоди її здоров`ю не спричинив і не міг спричинити.

Заслухавши пояснення потерпілої та дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшла висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст. 173-2 КУпАП, вчиненням домашнього насильства, насильства за ознакою статі є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до абз. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У даній справі до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 236241 від 28.08.2024 долучено: копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.08.2024, пояснень ОСОБА_1 від 28.08.2024, пояснень ОСОБА_2 від 25.08.2024.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно з ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно з практикою ЄСПЛ, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. При цьому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можливо було би достовірно та однозначно, або хоча би в межах критерію «поза розумним сумнівом» встановити наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 25.08.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, не кожен конфлікт, який виник між членами сім`ї, містить склад правопорушення і дійснон містить ознаки психологічного чи фізичного насильства.

Матеріали справи не містять доказів того, що виниклий конфлікт вийшов за межі побутової сварки та набув ознак психологічного чи фізичного насильства, причому такого, саме унаслідок якого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Самі по собі конфліктні стосунки між родичами та вживання ними нецензурної лексики, спричинення тілесних ушкоджень, що не підтверджено матеріалами справи та про які зазначено тільки у протоколі про адміністративне правопорушення, у виниклій ситуації не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Зазначені обставини виключають можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не є безумовним та беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише попереднім правовим висновком і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими належними та допустимими доказами. За вказаних обставин самого по собі протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень осіб, які беруть участь у справі, недостатньо для підтвердження вини особи у вчиненні правопорушення.

При цьому, письмові пояснення не є доказом в розумінні положень ст. 251 КУпАП, оскільки їх зміст та достовірність підлягають перевірці судом шляхом допиту зазначених осіб в якості свідків, попереджених про відповідальність за введення суду в оману.

Разом з тим, потерпіла не скористались правом подати суду докази у справі, не заявила клопотання про виклик і допит в судовому засіданні свідків, у тому числі потерпіла не заявила клопотання про опитування її як свідка на підставі ст. 272 КУпАП, хоча відповідне право було їй неодноразово роз`яснено.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства: фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що вони не містять достатніх, достовірних та належних доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, які би беззаперечно підтверджували порушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, що він дійсно вчинив домашнє насильство, а саме умисно вчинив будь-яке діяння (дію або бездіяльність) фізичного чи психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Заслухавши пояснення потерпілої та дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшла висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, унаслідок чого на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 173-2, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ірина ТУРЧИН-КУКАРІНА