Справа № 447/1115/24 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 33/811/1316/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 12 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 16 квітня 2024 року о 18 год. 03 хв., в с. Береездівці, по вул. Травнева, 4, керував автомобілем марки «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки зі згоди водія із застосуванням приладу «Alkotes Drager 6810», тест №3731 від 16 квітня 2024 року, результат 1,16 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою.

Наголошує, що він заперечував факт вживання спиртних напоїв, проте працівник поліції не запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, окрім того на відео, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано, що він відмовляється від проходження огляду в медичному закладі. Матеріали справи не містять даних, які підтверджували б, що його відстороняли від керування транспортним засобом.

У судові засідання призначені на 13 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ратич Т.М. будучи належним чином повідомленими, не прибули, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ратича Т.М.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 798213 від 16 квітня 2024 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з застосуванням приладу «Драгер», результат 1,16 проміле;

- роздруківкою приладу «Драгер 6810» (а.с. 1), з якої встановлено, що огляду було проведено о 11 год. 11 хв., 16 квітня 2024 року, результат 1,16 проміле, з результатом водій ознайомлений;

- інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), згідно із яким у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення покриву обличчя), огляд було проведено за допомогою приладу «Алкотест Драгер 6810», результат 1,16 проміле, з результатом водій погодився, що підтвердив своїм підписом;

- направленням на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 квітня 2024 року (а.с. 4), з якого встановлено, що у ОСОБА_1 , було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), у зв`язку із чим запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Новороздільська МЛ», від якого він відмовився;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1927151 від 16 квітня 2024 року (а.с. 8), з якої вбачається, що водій ОСОБА_1 , 16 квітня 2024 року порушив вимоги п. 15.9 ПДР України;

- рапортом капітана поліції О. Білоуса (а.с. 9), відповідно до якого під час патрулювання було зупинено транспортний засіб «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що надійшло повідомлення, що водій може керувати даним транспортним засобом в стан сп`яніння, під час опитування у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміні забарвлення шкірного покриву обличчя), у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду 1,16 проміле;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія під час якого йому повідомлено про відео фіксацію та виявлено в нього ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю), у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», після чого водій зазначив, що вживав алкоголь в неділю та погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Працівниками поліції надано водію прилад «Драгер», перевірено його (прилад чистий), роз`яснено порядок проходження огляду за допомогою газоаналізатора, результат 1,16 проміле, водій погодився із результатом, після чого працівниками поліції роз`яснено йому права та обов`язки, складено протокол про адміністративне правопорушення (водій ОСОБА_1 просив не складати протоколу про адміністративне правопорушення), ознайомлено його із постановою та протоколом про адміністративне правопорушення, відсторонено від керування транспортним засобом, вилучено посвідчення водія.

Доводи апелянта, що він заперечував факт вживання алкоголю, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів судової справи, на якому воді погодився із результатом приладу «Драгер» та повідомляв працівника поліції, що вживав алкоголь в неділю.

Твердження водія, що працівник поліції не запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються направленням на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 квітня 2024 року (а.с. 4).

Аргументи водія, що на відео, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано, що він відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не приймаються апеляційним судом, оскільки водій погодився із результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтвердив своїм підписом в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2).

Доводи апелянта, що працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та спростовуються відеозаписом, долучених до матеріалів справи.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Миколаївського районного суд Львівської області від 12 серпня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.