Номер провадження: 33/813/866/24
Справа № 509/4472/23
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Боровської О.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2023 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80грн.

Згідно з постановою, 12.07.2023 року, о 12:20 год., ОСОБА_1 за місцем проживання вчинила в сім`ї домашнє насильство економічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , а саме обмежила доступ до спільного житла, не впускала до будинку.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 зазначає, що постанова винесена без повного та всебічного розгляду справи, з порушенням норм матеріального права, не враховано відсутність в матеріалах справи доказів її винуватості в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що ОСОБА_2 не є її співмешканцем, а будинок АДРЕСА_1 , в якому вона проживає, належить ОСОБА_3 , а вона його орендує на підставі договору оренди житлового приміщення від 05.09.2023 року. Апелянт стверджує, що законних підстав перебувати у зазначеному будинку та будь-яких прав на житлову площу ОСОБА_2 не має, оскільки в березні 2023 року останній був знятий з місця реєстрації (виписаний) з цього будинку. Те, що ОСОБА_2 позбавлений житла не відповідає дійсності, оскільки останньому було відомо, що у вказаному житлі він раніше проживав тимчасово, а його наміри побудувати спільне життя з нею не надають йому законного права на проживання в зазначеному будинку.

Крім того, апелянт просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, оскільки про розгляд справи вона не була повідомлена, участі в судовому засіданні не приймала, копія постанови їй судом не надсилалась.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу; думку потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти поновлення строку на апеляційне оскарження та задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як убачається з матеріалів судової справи оскаржену постанову судом постановлено 28.08.2023 року без участі ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні відомості про направлення чи вручення ОСОБА_1 копії постанови в межах строку на апеляційне оскарження.

19.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи, що відповідно до її розписки було реалізовано цього ж дня (а.с.39).

27.02.2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, до якої долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням встановлених обставин, зокрема розгляд справи та винесення місцевим судом рішення без участі ОСОБА_1 , не направлення місцевим судом їй копії постанови в межах строку на апеляційне оскарження, ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи лише 19.02.2024 року та подання апеляційної скарги 27.02.2024 року, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Щодо доводів про незаконність та необґрунтованість постанови судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п.п. 3-4 ч.1 ст.1 вказаного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №563681 від 28.07.2023 року, 13.07.2023 року, о 12:20 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешканням за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї економічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , а саме обмежила доступ до спільного житла, не впускала до будинку.

Від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №563681 від 28.07.2023 року та надання своїх пояснень по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовилась в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.16, 17).

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №563681 від 28.07.2023 року (а.с.5);

-повідомленням на лінію «102» №102796389 від 13.07.2023 року, відповідно до якого заявник ОСОБА_2 повідомив, що дружина ОСОБА_1 не впускає до будинку, зачинилась всередині (а.с.6);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.07.2023 року ОСОБА_2 , відповідно до якого останній просить прийняти міри до його цивільної дружини ОСОБА_1 , яка мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та 13.07.2023 року близько 12:20 год. зачинила вхідні двері до будинку, не впускає його до будинку та викинула його речі на подвір?я з другого поверху (а.с.7);

-поясненнями ОСОБА_2 від 13.07.2024 року, в яких він зазначив аналогічні обставини;

-поясненнями ОСОБА_6 від 15.07.2023 року, в яких останній повідомив, що проживає разом із своїми батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають у цивільному шлюбі. 13.07.2023 року його мати ОСОБА_1 не впустила додому його батька ОСОБА_2 (а.с.19).

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_2 підтвердив, що того дня його цивільна дружина ОСОБА_1 не впустила його до будинку, де він проживає.

Апеляційним судом у якості свідка допитаний поліцейський ДОП СП ВП №1 роти ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Зазеріма С.С., який в судовому засіданні підтвердив, що складав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, але ОСОБА_1 під час складення протоколу відмовилась від надання пояснень в присутності понятих.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи апеляційним судом також вживались заходи стосовно виклику в судове засідання сина ОСОБА_6 , стосовно допиту якого заявлялось клопотання ОСОБА_2 , однак вказаний свідок до суду не з`явився.

Проте, не зважаючи на неявку в судове засідання свідка ОСОБА_6 , пояснення потерпілого ОСОБА_2 повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів у справі, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційний суд оцінюючи доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що власником будинку є ОСОБА_3 , а також стосовно того, що ОСОБА_2 02.03.2023 року був знятий з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 , з посиланням на довідку №1251 від 31.08.2023 року, звертає увагу, що вказані обставини, не спростовують твердження потерпілого ОСОБА_2 про його проживання за вказаною адресою.

Так, із матеріалів судової справи вбачається, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення (справа №509/3042/21). Предметом спору в даній справі є питання виселення ОСОБА_2 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22). Матеріали справи інформації про завершення розгляду вказаної справи та про прийняте судом рішення не містять.

Апеляційний суд наголошує, що наявність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно місця проживання останнього в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджує доводи ОСОБА_2 про факт його проживання за вказаною адресою.

Також апеляційний суд враховує, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (справа №509/4349/16-ц). Тобто предметом спору у цьому провадженні є визнання договору купівлі-продажу від 14.08.2017 року недійсним, а також визнання права користування житловою площею спірного будинку (а.с.22).

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому доводи ОСОБА_1 та її захисника про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення апеляційний суд визнає безпідставними.

Доводи апелянта щодо вчинення ОСОБА_2 щодо неї протиправних дій, а саме вчинення насильства стосовно неї, зокрема нанесення побоїв у 2018 році, у зв`язку із чим за її заявою до ЄРДР №0000317 від 15.08.2018 року були внесені відомості за ч.1 ст.125 КК України, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ці події не є предметом апеляційного розгляду.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер, обставини вчиненого правопорушення та особу правопорушника.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2023 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскаржен ню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський