ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/670/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.2 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №164238 від 04 липня 2024 року, 24 червня 2024 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: висловлював словесні образи, що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою власну безпеку внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному та фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 277167 від 04 липня 2024 року, 27 червня 2024 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру, а саме: встановив замки на газо-, електро- та водопостачання, обмежив її у праві користування майном, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному та фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить поновити строк на апеляційне оскарження, а оскаржувану постанову суду скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді адміністративного арешту.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом не досліджено усіх обставин справи, що колишній чоловік потерпілої умисно обмежив їй доступ до користування житлом та житловими послугами, а це єдине місце проживання ОСОБА_2 , тому у його діях наявне домашнє насильство економічного характеру.

Зазначає, що висновок суду про наявність просто побутового конфлікту між колишнім подружжям є необгрунтованими, тому що досі у потерпілої відсутній доступ до житла.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, ОСОБА_4 , який вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прихожу до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи представника потерпілої щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Отже, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі, або об`єктивно могли настати.

Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Сварка між подружжям (колишнім подружжям), яка до таких наслідків не призвела, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

Як пояснила ОСОБА_2 24 червня 2024 року вона перебувала за місцем свого проживання разом зі своєю подругою, котрій надавала послуги перукаря (ламінування волосся). В цей час, приблизно о 20:00 год. приїхав її колишній чоловік ОСОБА_1 та почав висловлювати в її сторону образи, нецензурно виражатися, у зв`язку із чим вона разом з подругою поїхали до місця роботи останньої, де вона продовжила надавати їй послуги перукаря, після цього провела презентацію, а вже після цього, о 22:46 год. зателефонувала у поліцію та повідомила про вчинення щодо неї психологічного насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1 ..

Як зазначив в судовому засіданні ОСОБА_1 , дійсно 24 квітня 2024 року близько 20:00 год. він приїхав за місцем свого проживання та виявив, що його колишня дружина надає перукарські послуги клієнтці, що його обурило та він наполіг, щоб вони припинили це робити у помешканні. При цьому ствердив, що жодних образ чи нецензурних висловів він до колишньої дружини не висловлював, що могла б підтвердити ця клієнтка.

Водночас, ні на час складання протоколу про адмінправопорушення, ні в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду справи особа, яка була присутня під час події, що інкримінується ОСОБА_1 , допитана не була. З даного приводу ОСОБА_2 апеляційному суду повідомила, що її подруга, котрій в цей час вона надавала перукарські послуги, на її прохання відмовилася давати будь-які свідчення.

Як встановлено в судовому засіданні, між колишнім подружжям Балтаровичів тривають спори з приводу спільного майна, які розглядаються місцевим судом в порядку цивільного судочинства, про що зазначили як потерпіла ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 .. Крім того, як повідомила ОСОБА_2 вона має також намір звертатися до суду з приводу визначення місця проживання їх спільних чотирьох дітей, які на даний час проживають з її колишнім чоловіком.

Так, зі змісту пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 25 червня 2024 року вбачається, що вона узагальнено вказує про те, що ОСОБА_1 виражався в її сторону нецензурними словами, однак не зазначено у чому саме такі дії проявлялися і які наслідки настали чи могли настати.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №164238 від 04 липня 2024 року, 24 червня 2024 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: висловлював словесні образи, що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою власну безпеку внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному та фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування доведеності інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, до матеріалів справи долучено виключно такі документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №164238 від 04 липня 2024 року; рапорт інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Іваник Д. В. від 24 червня 2024 року, протокол прийняття заяви та письмові пояснення ОСОБА_2 від 24 червня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 04.07.2024 року, постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.11.2023 року щодо ОСОБА_1 ..

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За наслідком аналізу матеріалів справи та встановлених обставин апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №164238 від 04 липня 2024 року зазначено, що внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .. Проте, дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, лише за умови, що внаслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.

За відсутності таких даних доведеною вину особи у вчинені домашнього насильства у формі психологічного насильства вважати не можна.

За результатом розгляду даної справи судом не встановлено наслідків, які в результаті дій ОСОБА_1 були заподіяні ОСОБА_2 , або які об`єктивно могли настати, а отже, на підтвердження викладених у протоколі даних, всупереч вимогам ст.251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним даного правопорушення.

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 277167 від 04 липня 2024 року, 27 червня 2024 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру, а саме: встановив замки на газо-, електро- та водопостачання, обмежив її у праві користування майном, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному та фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, відповідно до п.4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Зокрема апелянт вказує, що колишній чоловік потерпілої умисно обмежив їй доступ до користування житлом та житловими послугами, і на даний момент у неї відсутній доступ до будинку, то такі не відповідають дійсності.

Із письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 27 червня 2024 року вбачається, що ключі від будинку ОСОБА_1 їй надав (а.с.24), тобто у останньої був доступ до житла, однак вона виявила, що колишній чоловік поставив замки на каналізаційний люк та електричний щиток.

При цьому із пояснень ОСОБА_1 від 04.07.2024 року вбачається, що через розташування будинку в полі він поставив замки на воду, газ та світло, але у ОСОБА_2 був повний доступ до квартири(а.с.31).

Аналогічні пояснення обидва учасники дали й в суді апеляційної інстанції.

Водночас ОСОБА_1 зазначив, що дійсно повісив навісні замки з метою уникнення стороннього втручання, так як на той момент у будинку ніхто не мешкав а ключі від низ залишив у коридорі приміщення, де де у них завжди зберігалися усі ключі. До того ж, зазначив, що ОСОБА_2 не була обмежена у доступі до води чи світла, оскільки остання самостійно зірвала люк та мала доступ до зазначених послуг.

Такі доводи ОСОБА_1 не заперечила та спростувала й сама ОСОБА_2 ..

При цьому із матеріалів справи чи письмових пояснень потерпілої не вбачається, яка саме їй шкода завдана і які наслідки настали для неї внаслідок вчиненого правопорушення, з урахуванням того факту, що між подружжям існує спір щодо зазначеного будинку, вважаючи його спільною сумісною власністю.

У розумінні положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника і в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому ст.7 КУпАП визначає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи те, що позбавлення ОСОБА_1 у доступі до житла ОСОБА_2 шляхом ненаданн їй ключа до помешкання не інкримінувалося ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адмінправопорушення, а також беручи до уваги поясненя обох учасників, які викладені вище, апеляційний суд вважає посилання на це в апелційній скарзі безпідставними.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Враховуючи конкретні обставини справи, постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 ухвалена з дотриманням вимог ст. 7 КУпАП і підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-36, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити представнику потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя