Єдиний унікальний номер судової справи 484/4647/24 Головуючий у першій інстанції Максютенко О.А.
Номер провадження 33/812/523/24 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.6 ст. 121 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Єрмоленко Анни Володимирівни на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року, якою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП застосовано такий захід впливу, як попередження,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 582457 від 04 липня 2024 року, ОСОБА_1 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв. в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, 3 керував мотоциклом Lifan, який не був зареєстрований в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.9 в ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.6 ст. 121 КУпАП.

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано такий захід впливу, як попередження.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 10 жовтня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Єрмоленко А.В. подала до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови, яка винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник Єрмоленко А.В. зазначає, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 будь - яких положень ПДР України та й взагалі те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Також вказаний відеозапис не зафіксував того, що взагалі складався будь який протокол щодо будь якої особи. За такого, на думку захисника, дане відео не може вважатися доказом того, що 04 липня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції та того, що стосовно нього складався протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 582457 від 04 липня 2024 року, оскільки даний відеозапис не зафіксував жодного порушення.

Адвокат також вказує на те, що працівниками патрульної поліції було допущено ряд порушень при складанні протоколу, зокрема в графі щодо роз`яснення прав відсутній підпис ОСОБА_1 , що свідчить про не роз`яснення останньому його прав. Більш того, в протоколі не зазначено понятих (свідків).

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Єрмоленко А.В. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від адвоката Єрмоленко А.В. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП підтверджується достовірними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням обставин справи та наявних в ній доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Між тим з таким висновком суду погодитись в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Між тим, вимоги вказаних вище правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на механічних транспортних засобах дорожньо-експлуатаційної служби, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення та на транспортних засобах із розпізнавальним знаком «Діти»; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та «Про перевезення небезпечних вантажів» (далі - спеціальні правила); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення); д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також зокрема: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України (п.2.4 а ПДР України).

Частино 6 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

Об`єктивною стороною є керування транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим (формальний склад).

Суб`єкт даного правопорушення - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

При цьому, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 582457 від 04 липня 2024 року, ОСОБА_1 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв. в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, 3 керував мотоциклом Lifan, який не був зареєстрований в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.9 в ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.6 ст. 121 КУпАП.

Однак, в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, 3 керував мотоциклом Lifan без номерного знаку та саме він був зупинений працівниками поліції, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис, в якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, не містить даних щодо керування ним 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, 3 мотоциклом Lifan без номерного знаку, а також його зупинки працівниками поліції.

Більш того, вказаним відеозаписом не зафіксовано, встановлення працівниками поліції особи водія, роз`яснення йому його прав та обов`язків та безпосередньо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 582457 від 04 липня 2024 року.

Інших належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП на підтвердження факту керування ОСОБА_1 мотоциклом Lifan без номерного знаку 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв в м. Первомайськ по вул. Вінграновського, 3 та вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП матеріали справи не містять.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом 04 липня 2024 року о 23 год 35 хв, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 6 статті 121 КУпАП.

З урахування встановленого, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Єрмоленко Анни Володимирівни - задовольнити.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко