ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3-зв/753/13/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заруба П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Осіпенко Людмили Миколаївни у адміністративній справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП,

встановив:

В провадженні судді Дарницького районного суду м. Києва Осіпенко Л.М. перебуває справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Осіпенеко Л.М., посилаючись на те, що суддею було долучено документи, які подані сторонньою особою, яка не є учасником справи. Також, ОСОБА_1 було незавчасно повідомлено про судове засідання. Вказані обставини, на думку ОСОБА_1 викликають сумніви у неупередженості судді.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду заяви про відвід, в судове засідання не з`явився, однак його неявка не перешкоджає вирішенню заяви про відвід без його участі.

Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи № 753/13734/24, приходжу до наступного висновку.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, і відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід судді.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України»).

Відтак, керуючись принципом верховенства права та загальними засадами судочинства з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відносить справи про адміністративне правопорушення до «кримінального провадження», при розгляді заяви про відвід захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, слід застосувати принцип аналогії закону найбільш близької галузі права, а саме кримінального процесуального права.

Враховуючи викладене, при вирішенні заяви про відвід суддя застосовує аналогію закону та застосовує положення КПК України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.

Так, відповідно до вимог ст. 75 КПК України зазначено вичерпний перелік підстав для відводу судді. Відповідно до п. 4 вказаної частини цієї статті суддя не може брати участь у кримінальному провадженні якщо наявні обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з вимогами ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими підставами судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у провадженні.

Норми кримінального процесуального законодавства не містять переліку ознак, які б розкривали сутність упередженості. Вказане дає підстави для висновку про оціночний характер вказаної категорії, яка має встановлюватися у кожному випадку на підставі конкретних обставин, які підтверджені відповідними доказами.

Європейський суд у своїх рішеннях у справах «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), «Білуха проти України» (рішення від 09 листопада 2006 року), «Рудніченко проти України» (рішення від 11 липня 2013 року) вказав на те, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09.04.2013 (заява № 21722/11) зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно із суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 рішення).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Білуха проти України», п.п. 49, 50). Тест об`єктивності передбачає встановлення того, чи наявні доказані факти, які можуть викликати сумніви у неупередженості (рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії», п. 45). При цьому, при визначенні наявності законних підстав сумніватися у безсторонності певного судді позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, вирішальним є те, чи є відповідні побоювання виправданими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», п. 44).

Аналіз наведених норм, правових позицій та співставлення їх з встановленими обставинами, посиланнями та твердженнями ОСОБА_1 , дають підстави вважати, що доводи останнього не доводять наявність упередженості головуючого у провадженні по справі про адміністративне правопорушення судді.

Оскільки, у своїй заяві ОСОБА_1 не зазначив підстав, які б за змістом ч. 1 ст. 75 КПК України, безумовно виключали участь судді Осіпенко Л.М. у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

При цьому обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу відводу, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді.

Сама по собі незгода учасників провадження з рішеннями чи процесуальними діями судді під час розгляду справи, призначення та проведення судових засідань, допуск учасників судового процесу, надання ними пояснень та заявлення клопотань, оцінка доказів не може бути підставою для відводу, натомість зазначені обставини є предметом перевірки суду апеляційної інстанції за умови оскарження остаточного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 268, 271 КУпАП, ст. 75, 80 КПК України,

постановив:

У задоволенні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Осіпенко Людмили Миколаївни у адміністративній справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя П.І. Заруба