ПОСТАНОВА

Справа № 947/32548/24

Провадження № 3/947/6319/24

01.11.2024 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії ЕПР1 №139246 від 29.09.2024, складеним інспектором УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Корніловим П.А. щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 29.09.2024, близько о 10:30 год., керував автомобілем Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Люсторфська дорога, напроти буд.170-А в м.Одесі, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення ходи, мови, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 інспектором поліції були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 , представлений адвокатом Лукинюком В.В., приймаючи участь в судовому засіданні, своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він напередодні, а саме 28.09.2024 зі своїм родичем ОСОБА_2 святкували його повернення з фронту. Вранці 29.09.2024 вони вирішили вийти в магазин за пивом. Потім вони сіли в його, ОСОБА_1 , машину Chevrolet Aveo, яка була припаркована в дворі будинку та почали слухати там музику, вживаючи пиво. Вони нікуди не їздили, в машині навіть не заводили двигун. Поруч проходив мешканець будинку, якому не сподобалося, що вони слухають музику, який зробив їм зауваження та викликав поліцію. Коли на місце приїхали працівники поліції, то повідомили, що будуть складами на нього протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Він неодноразово повідомляв працівникам поліції, що він, хоча і вживав алкогольні напої, але автомобілем не керував, по двору він не їздив. Працівники поліції не слухали його та почали наполягати на тому, що він вчинив правопорушення. Після чого його повезли, нібито на освідування, але фактично доставили в райвідділ, де тривалий час відбувалося з`ясування обставин.

За клопотанням адвоката Лукинюком В.В. в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що дійсно він зі своїм родичем ОСОБА_1 29.09.2024 вранці пішли в магазин. Після чого сіли в машину Chevrolet Aveo, яка належить ОСОБА_1 та спілкувалися, вживали пиво, слухали музику. Вони нікуди не їздили, навіть не заводили двигун. Якомусь місцевому мешканцю не сподобалося, що у них гучно грає музика та той мешканець викликав поліцію. Працівники поліції відразу почали пред`являти претензії до ОСОБА_1 , що він керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відразу пояснив, що хоча і перебуває в стані алкогольного сп`яніння, але автомобілем не керував, а просто сидів в ньому, не приводячи двигун у робочий стан, по двору вони не їздили. Працівники поліції почали складати протокол на ОСОБА_1 Потім їх повезли у райвідділ та почалося з`ясування обставин.

Адвокат Лукинюком В.В. заявив письмове клопотання про закриття провадження по справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Своє клопотання адвокат обґрунтовує тим, що об`єктивною стороною вказаного адміністративного правопорушення є вчинення дій, які полягають у керуванні транспортним засобом. Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в матеріалах справи відсутні та інспектором поліції не надані, то відсутній склад адміністративного правопорушення. Пояснення свідків мають суперечливий характер та не свідчать на підтвердження вини саме ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. На жодному відеозапису, який інспектор поліції долучив до справи в якості доказів вини ОСОБА_1 , не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути визнані належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КпАП України, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійним беззаперечними доказами, а обставини викладені в них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду. Свої позиції з приводи недоведеності вини ОСОБА_1 адвокат Лукинюк В.В. обґрунтовує сталою практикою національних судів, Верхованого суду, практикою ЄСПЛ. Крім того, оскільки відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, то провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України необхідно закрити, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , дослідивши клопотання адвоката Лукинюка В.В., дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки доказів його вини не надано.

Відповідно до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона , адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом були досліджені наявні в матеріалах справи CD-диски з відеозаписами певних подій та інші докази, долучені працівниками поліції, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що на місті правопорушення свідки не залучались, але проводилась відеофіксація портативним відео регістратором.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції №471561, 470687, 471429, 475270, які долучені до матеріалів справи, як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, починаються з розмов між ОСОБА_1 та працівниками поліції біля транспортного засобу, який не належить ОСОБА_1 , та не містять відомостей, які підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Навпаки, поліцейська неодноразово наполягала на тому, що свідки кажуть, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Тобто, поліцейські самі не бачили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Також відсутні дані, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом.

Крім того, усі долучені інспектором поліції відеозаписи на підтвердження вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не містять вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, як не містять і відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, навпаки, він поїхав з поліцейськими на медичний огляд, хоча стану алкогольного сп`яніння не заперечував. До того ж, як видно з відеозаписів, ОСОБА_1 не медичне обстеження не повезли, а доставили до райвідділу поліції. Наведене свідчить про безпідставне посилання в протоколі на порушення ОСОБА_1 п.2.5. Правил дорожнього руху.

Тому, відеозаписи нагрудних камер працівників патрульної поліції, які наявні в матеріалах справи. не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Диспозиція ст.130 КпАП України є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у правах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів справи в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, не містять відомості щодо особи водія, який, начебто, керував транспортним засобом.

Так, свідок ОСОБА_4 зазначив, що він з балкону бачив, як їздить автомобіль по двору з гучно увімкненою музикою, водій якого вживав алкогольні напої. Такі твердження сусіда ОСОБА_1 - ОСОБА_4 викликають сумніви у їх достовірності.

Свідок ОСОБА_3 , який нібито, впізнав у водії ОСОБА_1 , також викликають сумніви у їх достовірності, оскільки відповідний протокол, в якому були б відображені вказані свідком обставини, в матеріалах справи відсутній.

Більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що свідки не залучалися. При цьому поліцейські навіть не перевірили температуру двигуна автомобіля, яким, нібито, керував ОСОБА_1 .

Через сумніви в достовірності пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до уваги не приймаються.

За таких обставин, в матеріалах справи, відсутні будь які докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин патрульний поліцейський безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , який правил дорожнього руху не порушував.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , направлення на огляд водія транспортного засобу від 29.09.2024, визнаються не допустимими доказами.

При таких даних поза розумним сумнівом не вбачається в діях ОСОБА_1 сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.