П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.05.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №553984 від 10.03.2024, ОСОБА_1 10.03.2024 близько 19:00 год. за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, буд.93/2 у закладі - кафе "Блек Хані" виражався нецензурними словами, образливо чіплявся, шарпав за одяг, застосовував фізичне насильство до ОСОБА_2 (тілесних ушкоджень не спричинено), чим порушив громадський порядок і спокій громадян та вчинив дрібне хуліганство.

Дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ст.173 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Макух А.В. в судових засіданнях заперечила вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, просила закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в судові засідання 19.04.2024 та 16.05.2024 не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Зокрема, про судове засідання 19.04.2024 ОСОБА_2 повідомлявся шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку на адресу його місця проживання, вказану у заяві від 10.03.2024 - АДРЕСА_2 , рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №371, яке ним отримано 10.04.2024.

В судове засідання 16.05.2024 ОСОБА_2 , повторно, не з`явився, хоча й належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку на адресу його місця проживання, вказану у заяві від 10.03.2024 - АДРЕСА_2 , рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №829, яке ним отримано 30.04.2024.

Свідок ОСОБА_3 в судові засідання 19.04.2024 та 16.05.2024 не з`явилася, хоча й належним чином повідомлялася про дату, час та місце проведення такого.

Зокрема, про судове засідання 19.04.2024 ОСОБА_3 повідомлялася шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку на адресу її місця проживання, вказану у письмових поясненнях від 10.03.2024 - АДРЕСА_3 , рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №363, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

В судове засідання 16.05.2024 ОСОБА_3 , повторно, не з`явилася, хоча й належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення такого шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку на адресу її місця проживання, вказану у письмових поясненнях від 10.03.2024 - АДРЕСА_3 , рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №870, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих правил (пункт 94 правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, долучені до нього матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, виходячи з наступного.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.03.2019 у справі №199/7360/17(2-а/199/252/17).

Протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійним беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

Стаття 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне саме до цього. Зазначені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку неповаги до суспільства. Домінування у свідомості особи саме такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання є головним критерієм відмежування дрібного хуліганства як адміністративного правопорушення проти громадського порядку та моральності від інших адміністративних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП до матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №553984 від 10.03.2024, заяву ОСОБА_2 від 10.03.2024, письмові пояснення ОСОБА_3 від 10.03.2024 та ОСОБА_1 від 10.03.2024 та відеозапис з камер спостереження приміщення, у якому відбувались події 10.03.2024.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 10.03.2024 останній вказав, що ОСОБА_1 , перебуваючи у неадекватному стані, погрожував йому і оточуючим вбивством.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 10.03.2024, наданих працівнику ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, зазначив, що 10.03.2024 о 19:00 год. в закладі "Блек Хані" відбувся конфлікт двох чоловіків з ним, оскільки їм не сподобалось, що він відвідав заклад із своїм собакою породи "Бультер`єр", який був на повідку та вів себе спокійно. Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , без вираження прохання покинути заклад із собакою, почали погрожувати та ображати його. В подальшому, ОСОБА_4 близько підійшов до нього та почав штовхатись, відтак ОСОБА_1 змушений був штовхнути ОСОБА_4 у відповідь. Після цього, ОСОБА_4 вдарив його ногою та продовжив погрожувати йому.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 10.03.2024 остання вказала, що 10.03.2024 близько 19:00 год. у приміщення кафе, де вона працює, зайшли двоє чоловіків з дитиною, після чого зайшов чоловік з собакою; двоє чоловіків почали себе агресивно поводити по відношенню до людини з собакою, погрожувати, залякувати, а в подальшому і штовхати. Окрім цього, зазначила, що двоє чоловіків словесно погрожували фізичною розправою по відношенні до чоловіка з собакою.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису з камер спостереження приміщення, у якому відбувались події 10.03.2024, не встановлено, що ОСОБА_1 виражався нецензурними слова, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий не містить звуку. Інших доказів виражання ОСОБА_1 в сторону потерпілого матеріали справи не містять.

Окрім цього, з переглянутого в судовому засіданні вищевказаного відеозапису вбачається, що дійсно мав місце конфлікт між особами чоловічої статі, однак саме особа без собаки ( ОСОБА_2 ) провокувала конфлікт та першою почала штовхати особу, яка була з собакою ( ОСОБА_1 ).

Оцінюючи матеріали справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вони не є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Вказані докази не доводять обставини, викладені працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення та потерпілим у письмовій заяві від 10.03.2024, оскільки такі суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах справи (переглянутому у судовому засіданні відеозапису та письмовим поясненням свідка ОСОБА_3 та поясненнями, наданими ОСОБА_1 , які не суперечать один одному та узгоджуються між собою), потерпілий в свою чергу для надання пояснень у справі в судове засідання не з`являвся.

Виходячи з матеріаів справи про адміністративне правопорушення слідує, що останні не містять об`єктивних та беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Окрім цього, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 саме хуліганського мотиву, а відтак його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження, в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7-9, 174, 247, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Марків Ю.С.