ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645/4967/24 Головуючий 1 інстанції: Феленко Ю.В.
Провадження №: 33/818/1565/24 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві ОСОБА_1 , з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , з участю її захисника ОСОБА_3 , з участю потерпілої ОСОБА_4 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушниці ОСОБА_2 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 09 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. 00 коп.та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 3.08.2024 приблизно о 10.45 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила стосовно своєї матері ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали в нецензурній лайці в бік матері, погрозі фізичною розправою, штовханині та плюванні в обличчя, чим була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судові засідання ОСОБА_2 жодного разу не з`являлась, проте нею та її захисником адвокатом Зуєвим В.В. надавались заяви про відкладення розгляду справи у призначені судові засідання на 26.08.2024, 27.08.2024, 29.08.2024, 03.09.2024, не надаючи доказів поважності причин для відкладення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 надала пояснення стосовно застосування відносно неї психологічного та фізичного насильства з боку її дочки ОСОБА_2 , що мали місце 13.08.2024 та викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 070495 від 13.08.2024, а також надала письмові пояснення для долучення до матеріалів справи. Потерпіла пояснила, що дії її доньки викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному та фізичному здоров`ю. ОСОБА_4 просила притягнути її доньку до адміністративної відповідальності.

На думку суду першої інстанції, факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 070495 від 13.08.2024; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №426712, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_4 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 13.08.2024, відповідно до якого, визначено рівень небезпеки як середній, диском з відеозаписом (з бодікамер № 470791, 471183), який був досліджений у судовому засіданні.

Таким чином, суд визнав ОСОБА_2 винною в порушенні вимоги ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції правопорушниця ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу разом із запереченнями, яка містить прохання про скасування постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 09 2024 року у справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт вказує, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Крім того, апелянт вказує, що не ухилялася від участі у судових засіданнях суду першої інстанції, а для перенесення слухання справи були поважні причини.

Додатково вказується, що працівники поліції неналежно склали протокол про адміністративне правопорушення, не надали можливості записати пояснення, а потерпіла ОСОБА_4 безпідставно викликає працівників поліції.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Додатково було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та її захисник Зуєв В.В. підтримували клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та апеляційну скаргу в повному обсязі. Зазначили, що потерпіла ОСОБА_4 безпідставно викликає працівників поліції та сама вчиняє психологічне насильство стосовно ОСОБА_2 , доказів на доведення вини ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а суд першої інстанції не надав можливість дати пояснення по справі.

В судому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та апеляційної скарги. Зазначила, що ОСОБА_2 систематично вчиняє проти неї психологічне насильство.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З метою необмеження доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважати пропущений строк таким, що пропущений із поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника правопорушниці ОСОБА_2 адвоката Зуєва В.В., заслухавши правопорушницю ОСОБА_2 та потерпілу ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст. 173 -2 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу по адміністративне правопорушення серії ВАД №070495 13.08.2024 приблизно о 10.45 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила стосовно своєї матері ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали в нецензурній лайці в бік матері, погрозі фізичною розправою, штовханині та плюванні в обличчя, чим була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд ставиться критично до доводів захисника ОСОБА_3 щодо розгляду справи судом першої справи за відсутності учасників справи, адже при дослідженні матеріалів справи до суду першої інстанції подавалися клопотання про перенесення розгляду судового засідання із різних причин, що, на думку суду першої інстанції є неповажними. Додатково суд апеляційної інстанції вважає, що наявні клопотання про перенесення розгляду справи свідчили про затягування судового процесу та мали намір уникнути від будь-якої відповідальності.

Також суд ставиться критично до пояснень захисника щодо неналежності протоколу про адміністративне правопорушення та факту ненадання працівниками поліції можливості ОСОБА_2 надати пояснення, зважаючи на наступне.

При дослідженні судом апеляційної інстанції відеозапису, що долучений до матеріалів справи, вбачається суперечка ОСОБА_2 із працівниками поліції, крім того, поведінка ОСОБА_2 не відповідала обстановці та відмовилася давати пояснення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Зуєв В.В. та правопорушниця ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення не визнали, аргументів, які спростували би рішення суду першої інстанції не навели.

Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що її донька ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє психологічне насильство щодо неї, тому викликає неодноразово працівників полюції та дільничного.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколах про адміністративне правопорушення відсутні, у зв`язку з чим, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_2 свідоме ігнорування норм ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

У рішенні ЄСПЛ № 980_360 по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 21 01 1999 вказується, що у рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

З вище зазначеного випливає, що інші доводи та пояснення захисника та правопорушника в апеляційній скарзі та у содовому засіданні є безпідставними та не обґрунтованими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження, як пропущений з поважних причин.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 09 2024 року по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушниці, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило