Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3563/23
Провадження № 3/935/157/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2024 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не надано, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за участі особи, яка притягається до адмністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кушніренко А. В.,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 31.10.2023 від Відділу поліції № 2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 269047 від 28.10.2023, ОСОБА_1 28.10.2023 о 21:31 годині на автомобільній дорозі с. Гуменники с. Старосільці керував транспортним засобом Honda CR-V номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніня обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 270731 від 28.10.2023, ОСОБА_1 28.10.2023 о 21:31 годині на автомобільній дорозі с. Гуменники с. Старосільці керував транспортним засобом Honda CR-V номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблисковового маячка синього та червоного кольору, увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п. 2.4 та 8.9 Б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинених правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав повністю, пояснив, що 28.10.2023 в нічний час їхав на службовому автомобілі з с. Гуменники до с. Старосільці на службовому автомобілю, який належить військовій частині НОМЕР_2 , по польовій дорозі працівники поліції їхали за ним, зупинився ОСОБА_1 вже біля свого будинку, підійшли працівники поліції, попросили надати документи, які останній не надав працівникам поліції, оскільки не розумів причини зупинки, працівники поліції встановили особу ОСОБА_1 зі слів. ОСОБА_1 просив викликати військову службу правопорядку, на що працівники поліції не вжили жодних заходів. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що останній рухався з непристебнутим паском безпеки, при цьому по дорозі він працівників поліції не бачив. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що він має ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 їм повідомив, що буде проходити процедуру огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у присутності військової служби правопорядку, оскільки він є військовослужбовцем, при цьому працівники поліції не вжили жодних заходів, після чого поїхали, жодних документів при ньому не складали, навіть не повідомили, що будуть складати адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 , не надавали жодних документів на підпис.

У судовому засіданні захисник Кушніренко А. В. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як з відеозапису з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції вбачається, що працівники поліції побачили рух транспортного засобу по польовій дорозі та почали наздоганяти його, увімкнувши при цьому світлові сигнали. Застосування працівниками поліції звукового сигналу не підтверджується вказаним відеозаписом, оскільки останній не відтворює звук, після того, як транспортний засіб, за яким їхали працівники поліції зупинився, причиною вимоги працівників поліції зупинити транспортний засіб було те, що водій не був пристебнутая ременем безпеки, проте підстава для зупинки транспортного засобу спростовується наданими працівниками поліції відеозаписами, оскільки з моменту початку руху патрульного автомобіля і до його повної зупинки жодним чином не вбачається порушення водієм правил користування ременями пасивної безпеки. Поряд з цим, додана до протоколу копія постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 952514 від 28 жовтня 2023 року, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , у тому числі за керування транспортним засобом не будучи пристебнутим ременем безпеки не підтверджує наявності підстав для надання водію вимоги зупинити транспортний засіб. Крім того, Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення як за ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так і за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складався у присутності особи. ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав та обов`язків, як особи, щодо якої складається протокол, про розгляд справи, тощо. Крім цього, працівниками поліції не надано можливості ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо складеного протоколу.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями пункту 2.5 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура виявлення у водіїв ознак наркотичного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначено ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (надалі Інструкція №1395), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція №1452/735).

Частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно з п. 22 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ст. 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Судом встановлено, що на відеозаписах, долучених працівниками поліції до матеріалів справи убачається, що працівники поліції їхали позаду транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у темряві було видно, що були увімкнені проблискові маяки червоного та синього кольорів, чи було застосовано працівниками поліції звуковий сигнал встановити неможливо, оскільки у відеозапису відсутній звук. При цьому ОСОБА_1 зупинився лише біля свого будинку та пояснив працівникам поліції, що не бачив автомобіль працівників поліції, так, як транспортний засіб, на якому він їхав використовується ним під час виконання бойових завдань на лінії фронту, тому вказаний автомобіль має обмежений огляд для водія і пасажирів.

Крім того із вказаного відеозапису не убачається порушення водієм правил користування ременями пасивної безпеки, всупереч постанові, яка наявна у матеріалах справи, серії БАД № 952514 від 28 жовтня 2023 року, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , у тому числі за керування транспортним засобом не будучи пристебнутим ременем безпеки, оскільки працівники поліції увесь час їхали позаду транспортного засобу ОСОБА_1 .

Більше того, ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, рухаючись на військовому автомобілі, просив працівників поліції викликати Військову службу правопорядку, проте, всупереч вимогам частини 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказане прохання було проігнороване працівниками поліції.

Верховний Суд постановив, що поліцейський не має права вимагати у водія посвідчення, якщо у нього немає доказів про правопорушення. Відповідного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду (КАС) у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17.

Відповідно до матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так і за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складався у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав та обов`язків, як особи, щодо якої складається протокол, про розгляд справи, працівниками поліції не надано можливості надати письмові пояснення щодо складеного протоколу.

Судом встановлено, що працівники поліції, в порушення вимог ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення не запропонували ОСОБА_1 належним чином огляд на визначення стану сп`яніння, склали направлення на проходження огляду у медичному закладі о 22 год. 08 хв., тобто за 1 хвилину після того, як працівники поліції залишили місце події. Відеозаписом, долученим до матеріалів справи також не вбачається, що вказане направлення було працівниками поліції сформоване, оголошене і надане ОСОБА_1 у встановленому і він відмовився від проходження такого огляду.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, він складений 28 жовтня 2023 року о 22 год. 11 хв., у той час, коли відеофіксація спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , завершується о 22 год. 07 хв. на моменті, коли працівники поліції їдуть з місця перебування, що свідчить про те, що протоколи про адміністративні правопорушення складені у відсутності особи, відносно якої було складено протокол.

Вимоги статей 254, 256, 259, 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення категорично обумовлюють обов`язкову присутність особи при складенні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення (у разі коли таку особу було встановлено), та надають можливість уповноваженим особам у випадку ухилення від своїх процесуальних обов`язків осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, доставляти їх, зокрема, до поліцейського відділку для складення протоколу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСР №8270710).

Також, відповідно до дослідженого у судовому засіданні відеозапису, встановлено, що відеозапис не є безперервним, не містить відображення повного процесу фіксації правопорушення та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення у встановленому законом порядку.

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100. Згідно п.3.5. Інструкції №100 після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Наявність декількох відеозаписів, що не безперервно та послідовно змінюють один одного може свідчити про те, що відеозапис змінювався (редагувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією №100.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Крім цього, Пунктом 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 18 грудня 2018 року № 1026, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Згідно статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінка доказів здійснюється органом /посадовою особою/ за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, матеріали адміністративної справи, з огляду на недостатність доказів, не доводять наявність складу правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. У результаті аналізу досліджених доказів, суд змушений прийти до висновку про те, що зібраних доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст. 62 і ст. 129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не надано.

Приймаючи до уваги встановлені під час розгляду обставини, керуючись у тому числі ст. 62 Конституції України провадження у справі стосовно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження, справи № 935/3563/23 та № 935/3560/23 об`єднати.

Керуючись статтями 7, 9, 122-2, 130, 245-247, 251-252, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 28.10.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Щербаченко