Номер провадження: 33/813/2246/24
Номер справи місцевого суду: 523/8975/24
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Ровенко А.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів стосовно строку на апеляційне оскарження

На вищевказану постанову суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 21 серпня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Також, в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що вперше подав апеляційну скаргу у строк, але замість апеляційної скарги, вказав адміністративний позов, постановою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2024 року повернуто адміністративний позов особі яка його подала.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано та не маючи для цього достатньо законних підстав, дійшов висновків про притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, оскільки підійшов формально, не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним навіть у матеріалах справи обставинам та доказам, що їх підтверджують, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по суті і призвело до притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та застосування судом необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання за таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 14 червня 2024 року з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

21 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом на невідповідність основних фактів у постанові суду від 14 червня 2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2024 року адміністративний позов повернуто особі яка його подала.

15 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 серпня 2024 року апеляційну скаргу повернуто Мартиновському з підстав того, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження, однак в апеляційній скарзі апелянт не просить поновити строк.

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_3 був сповіщений телефонограмою про дату та час судового засідання, будь-яких клопотань чи заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило (а.с. 39).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 а також потерпілого ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2024 рокусерії ААД №734631, 11 травня 2024 року о 18 годині 25 хвилин в м. Одесі, по вул. Бочарова, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ» н.з. НОМЕР_1 , при виконанні маневру обгону у забороненому місці, допустив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_2 , який виконував попереду маневр розвороту у дозволеному місці, після зіткнення транспортний засіб «ЗАЗ» н.з. НОМЕР_1 , відкинуло на припаркований транспортний засіб «Opel» н.з. НОМЕР_3 . Чим порушив п.п. 10.1, 14.2.Б, 1.1 ПДР України. В результаті ДТП транспортний засіб пошкоджено. Завдано матеріальних збитків. Травмованих немає.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 ПДР - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 14.2.Б - Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані належно оформлені матеріали, передбачені розділом ІХ «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року. Протокол підписаний особою, яка його склала, та ОСОБА_1 .

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 даними в день ДТП, він рухався по вул. Бочарова у напрямку вул. Жоліо Кюрі, сонце світило прямо в очі, він побачив автівку що йшла на розворот, ОСОБА_4 різко повернув ліворуч щоб уникнути зіткнення, через що вискочив на зустрічну смугу і вдарив в переднє крило автомобіль Lancer, що розвертався.

З пояснень ОСОБА_2 даними в день ДТП, вбачається, що він рухався по вул. Бочарова у напрямку вул. Жоліо Кюрі та зупинився у крайньому лівому ряді для здійснення розвороту в протилежному напрямі, в місті розвороту неочікуванно в лівий бік його авто в`їхав автомобіль Slavuta, а потім його відкинуло на інший автомобіль.

У судовому засіданні водій транспортного засобу «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 пояснив, що їхав по вул. Бочарова в напрямку вул. Жоліо Кюрі зайняв крайнє ліве положення, щоб здійснити розворот та отримав удар в передню ліву частину свого автомобіля. Водій автомобіля «ЗАЗ» н.з. НОМЕР_1 виїхав через суцільну смугу та почав його об`їжджати по зустрічній смузі на перехресті. Після удару з його автомобілем, автомобіль «ЗАЗ» н.з. НОМЕР_1 відкинуло на припаркований автомобіль «Opel» н.з. НОМЕР_3 , який також отримав ушкодження.

Так, вина ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №734631 від 11 травня 2024 року, підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 травня 2024 року, поясненнями водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 .

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зіткнення транспортних засобів сталося виключно в результаті недотримання водієм ОСОБА_2 вимог ПДР, який виїхав з парковки та їхав поперек дороги та мав намір розвернутися, є необґрунтованими, оскільки є власним тлумаченням апелянта обстановки, яка склалася, та яка суперечить матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_2 , фактично виїхав з парковки і намагався зробити розворот в лівий бік і тому ОСОБА_1 був вимушений здійснити об`їзд автомобіля «Mitsubisi» згідно з Правилами дорожнього руху п. 11.3 в коментарі до якого зазначена можливість виїзду на смугу зустрічного руху при виконанні об`їзду за відсутності суцільної лінії розмітки і п.12.3, а ОСОБА_2 , згідно з ПДР п.п.10.3 і 10.4 зобов`язаний був уступити транспортному засобу, який рухається в прямому напрямку, судом не приймаються, оскільки відповідно до матеріалів справи схема місця ДТП підписана ОСОБА_1 та будь-яких зауважень до схеми місця ДТП ним не вказано. Крім того, способами захисту, визначеними чинним законодавством, а саме, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не скористався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

Також під час розгляду справи ОСОБА_1 підтвердив, що до схеми ДТП ним зауваження подані не були.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку вона висловила в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст складено 02 жовтня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева