ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15230/24

Провадження №: 3/755/5612/24

"23" жовтня 2024 р.

м. Київ

Cуддя Дніпровського районного суду міста Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП), установив:

І. Обставини справи з`ясовані у провадженні

ОСОБА_1 (надалі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 06 липня 2024року приблизно о 14 год. 45 хв. на велосипедній доріжці виїзду з під мосту «Метро» на пр-т. Броварський в м. Києві водій, перебуваючи в стані сп`яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду №003474 від 06 липня 2024 року, керував автомобілем «КІА Sorento», р.н. НОМЕР_2 , та при виїзді з другорядної дороги здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий рухався на велосипеді з мосту «Метро» в напрямку станції метро «Гідропарк», по пішохідній та велосипедній доріжці, внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження, а ТЗ механічні пошкодження, у зв`язку з чим своїми діями порушила п. 2.9а), 8.4б), дор. знак 2.1 дод. 1 розділу 3.3 Правил дорожнього руху.

Вказаних висновків суддя дійшла, враховуючи наступне.

ІІ. Аргументи учасників провадження

Сторона захисту зауважила, що провадження у справі слід закрити з підстав вказаних у клопотанні від 07 жовтня 2024 року, позаяк, згідно п. 23 Акту огляду №003474 вбачається, що тестування зразків біологічного середовища ОСОБА_1 було здійснено методом тестування - ІХА.

Окрім того, з відповіді КНМКЛ «Соціотерапія» за вих. №1517 від 17 вересня 2024 року наданої на адвокатський запит вбачається, що стан сп`яніння ОСОБА_1 було діагностовано за допомогою Швидких тестів Boson Biotech діагностики in vitro».

Відповідно до п. 10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок 1103), огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.

Згідно п. 24 Розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Український моніторинговий та медичний центр з наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України здійснює клінічний моніторинг якості та результатів медичних оглядів клініко-анамнестичних даних обстежуваної особи та методичний контроль за проведенням оглядів на стан сп`яніння.

Так, Державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» є правонаступником державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2021 року № 1584 «Про реорганізацію державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

Вказані вище, обставини підтверджуються відповіддю директора Департаменту медичних послуг Міністерства охорони здоров`я України ОСОБА_4 № 25-04/17232/2-24 від 24 квітня 2024 року, з якої вбачається, що: «... Український моніторинговий та медичний центр з наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України (шляхом об`єднання входить в структуру Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністертсва охорони здоров`я».).

Також, у відповідь на заяву про рецензування висновку №003474 від 07 липня 2024 року надійшов лист № 01/10/1000 від 04 жовтня 2024 року за підписом заступника генерального директора з наукової роботи та освітньої діяльності Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» ОСОБА_3 з якого вбачається, що: «... Таким чином, з Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №003474 від 06.07.2024 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивний експрес тест на марихуану не було підтверджено лабораторним дослідженням. Відтак, винесення висновку про наявність стану наркотичного сп`яніння за результатами позитивного імунохроматографічного експрес тесту без клінічних ознак сп`яніння та без підтвердження лабораторним дослідженням с бездоказовим. ...».

При цьому, відповідно до інструкції по експлуатації Швидкі тести Boson Biotech діагностики in vitro на офіційному сайті офіційного дистриб`ютора в Україні - ТОВ «МЕДЛІДЕР 24» (посилання https://www.medlider24.com.ua/ru/products/shvydkyj-test-na- vyyavlennya-narkotychnyh-rechovyn/), Швидкий тест на виявлення наркотичних речовин / алкоголю у форматі тест-касети для занурення або тесткасети для закапування, тут і надалі - Швидкий тест на виявлення наркотичних речовин / алкоголю це швидкий імунохроматографічний тест для діагностики іn vitro. Він призначений для якісного визначення заборонених наркотиків та їх метаболітів у зразках сечі людини. Цей аналіз може бути використаний в пункті надання медичної допомоги. Цей тест надає лише попередній аналітичний результат. Більш специфічний альтернативний хімічний метод повинен бути проведений для отримання заключного результату. Управління служби лікування наркотичної залежності і психічних розладів (SAMHSA) визначила метод газової хроматографії / мас-спектроскопії (ГХ/МС) переважним підтверджуючим методом. ОБМЕЖЕННЯ Цей аналіз призначений для використання тільки зі зразком сечі людини. Позитивний результат тесту свідчить лише про наявність наркотичної речовини/метаболітів та не свідчить про інтоксикацію або її рівень. Є можливість, що технічна або процедурна помилка, чи інші речовини в певних продуктах харчування або лікарських засобах, впливали на тестування та призвели до помилкових результатів. Див. розділ СПЕЦИФІЧНІСТЬ, що містить перелік речовин, що можуть викликали позитивні результати, та які не впливають на тестування. Якщо наркотичну речовину/метаболіт було знайдено у зразку сечі, тест не вказує на частоту вживання наркотичних речовин, а також не розрізнює між зловживанням наркотичними Стор. 5 з 8 081644 / 180126 речовинами або вживанням певних продуктів харчування чи лікарських засобів. ОЧІКУВАНІ РЕЗУЛЬТАТИ Швидкий тест на виявлення наркотичних речовин це якісний тест. Він виявляє наркотичну речовину та її метаболіти в зразку сечі людини при пороговій концентрації та вище. Концентрація наркотичної речовини та її метаболітів не може бути визначена цим тестом. Тест призначений для розрізнення негативного результату від можливого позитивного. Всі позитивні результати повинні бути підтверджені за допомогою альтернативного методу, бажано ГХ/МС.

Таким чином, відповідно до інструкції швидких тестів Boson Biotech, результати досліджень методом ІХА не можуть бути заключними і повинні бути підтверджені іншими альтерантивними методами, проте таких дій під час огляду ОСОБА_1 не проводилось.

Разом з тим, слід звернути увагу суду на те, що згідно п. 7 Розділу 3. Інструкції №1452/735 визначено, що проведення лабораторних досліджень на визначения наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Відповідно до п. 15 Розділу 3 Інструкції №1452/735 визначено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання наркотичних засобів вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку.

Така, позиція сторони захисту фактично повністю узгоджується із висновком Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, який викладений у п. 71 Постанови Верховного Суду від 24.04.2020 року в справі за №823/1022/16 згідно, якого: «... правильним є висновки судів попередніх інстанцій про те, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку».

При цьому, слід звернути увагу суду на те, що з відповіді КНМКЛ «Соціотерапія» від 12.05.2023 року за вих.№729 вбачається, що: «На балансі КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» с газовий хроматограф TRACE 1310 серійний номер 721000192 з масспектрометричним детектором ISQ 7000, серійний номер ISQ 72108012 (виробник Thermo Fisher Scientific (Austria), який використовується для проведення лабораторного дослідження біологічного середовища (сечі) на визначення наркотичного засобу або лікарської речовини методом газової хроматографії/мас спектрометрії (ГХ/МС)».

Отже, виходячи із вказаних вище вимог Інструкції 1452/735 лікар-нарколог зобов`язаний був провести лабораторні дослідження зразків біологічного середовища ОСОБА_1 за допомогою газового хроматографа TRACE 1310 серійний номер 721000192 3 масспектрометричним детектором ISQ 7000, серійний номер ISQ 72108012 (виробник Thermo Fisher Scientific (Austria) на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а також з метою уточнення та перевірки результатів Швидкого тесту «Boson Biotech діагностики in vitro», що у свою чергу, ними зроблено не було.

Згідно приписів п.22 Розділу 3 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року встановлено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Таким чином, зважаючи на ту обставину, що Висновок був складений не безпосередньо після огляду на стан сп`яніння, із змістом обстежувану особу не ознайомлювали, а тестування методом IXA не було підтверджено лабораторними дослідження, зокрема газовим хроматографом TRACE 1310 серійний номер 721000192, сторона захисту вважає, що висновок №003474 є очевидно недопустимим, що тягне за собою неможливість його врахування та дослідження при визнанні винуватості особи за ст. 130 КпАП, через, що провадження в цій частині (за ст. 130 КпАП) має бути закрите у порядку п. 1 ст. 247 КпАП.

ІІІ. Джерела права та акти їх застосування

Кодекс України про адміністративні правопорушення

Стаття 9. Поняття адміністративного правопорушення

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 124. Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Стаття 130. Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння […]

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння […], а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан […] сп`яніння […].

Стаття 266. […] огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння […]

Особи, які керують транспортними засобами, […] і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння […] підлягають […] оглядові на стан […] сп`яніння […].

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, […] на стан […] сп`яніння […] проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, […]. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, […] на проведення огляду […] поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд […] здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи […] проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду […] і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

ІV. Висновки посадової особи при розгляді справи у руслі з`ясованих обставини

Дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.9 наведених Правил, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 8.4б) ПДР дорожні знаки поділяються на групи: б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. При цьому, до низх відноситься знак 2.1 «Дати дорогу».

Статтями 251, 280 КпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотрималась, оскільки її вина у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 130 КпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколами про адміністративні правопорушення, які складено у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КпАП та у них містяться необхідні відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самих правопорушень, які призвели до порушення ПДР України;

- відомостями, що містяться у в результатах висновку від 06 липня 2024 року щодо наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 ;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, який кореспондується з фактичними обставинами справи та указує на факт порушення водієм указаних правил ПДР;

- даними протоколу огляду місця ДТП від 06 липня 2024 року та схемою до нього, що складена за місцем пригоди та містять графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, ТЗ, причетний до ДТП, координати розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження. При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами, у зв`язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив положення ПДР.

При цьому, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), за ст. 130 КпАП стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись

Що і мало місце в цьому випадку (фактор руху).

Отже, вказані докази у своїй сукупності однозначно вказують на порушення ОСОБА_1 ПДР за обставин наведених у п. І цієї постанови.

Аналізуючи доводи сторони захист, вкаазні у п. ІІ постанови, суддя за своїм внутрішнім переконанням, виходить з наступного, як-то:

ВС у постанові від 20 жовтня 2020 року в справі № 444/2115/17 вказав, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав. Таким чином, наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного порушення.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі № 457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі № 722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми.

За цих умов, суддя констатує, що наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного порушення. Більш того, невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Це ж саме, на переконання суду, стосується і питання дотримання строку визначеного ст. 254 КпАП. Позаяк, строк вказаний у даній нормі, не є інтулігенцією від відповідальності.

В частині рецензування висновку, відображеного у листі вказаному у п. ІІ постанови, то слід відмітити, що згідно постанови ВС від 08 серпня 2024 року у справі № 708/1253/15-к рецензування висновків експерта не є процесуально дією і складений за його результатами документ не має доказового значення. В розумінні процесуального закону рецензія не є тим засобом, який спростовує висновок експертизи, оскільки інститут рецензування висновків судових експертів є формою внутрішньовідомчого контролю за якістю експертної роботи.

Щодо порушення інших правил, умов та норм законодавства пов`язаних із оглядом, то ЄСПЛ були визначені критерії, за наявності одного із яких, будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: 1) юридична кваліфікація діяння в національному законодавстві [тобто з`ясування того, як кваліфікують діяння в національному праві: кримінальне правопорушення (злочин), адміністративне правопорушення, дисциплінарне тощо]; 2) природа правопорушення; 3) характер і суворість (ступінь тяжкості) покарання, що його може бути застосовано до особи [рішення у справі Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви № № 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), § 82, § 83]. Перший критерій є лише початковим і не має визначального значення. Водночас другий і третій критерії є вирішальними для з`ясування того, чи підпадає діяння під визначення «кримінальне правопорушення» у розумінні Конвенції. Для застосування Конвенції в аспекті розуміння поняття «кримінальне звинувачення» достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» згідно з Конвенцією або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до «кримінальної» сфери [рішення у справі Lutz v. Germany від 25 серпня 1987 року (заява № 9912/82), § 55]. Таким чином, за сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справах Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява № 61406/00), A. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)].

Відповідно, з урахуванням наведених критеріїв та позиції КС України викладеній в Рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 в справі № 3-321/2019(7780/19, 91/21), враховуючи санкцію за ст. 130 КпАП, розцінюється, як кримінальне, а тому підлягають розгляду з урахуванням процедури, визначеної національним законодавством для кримінальних правопорушень, а постановою від 15 лютого 2018 року в справі №357/14462/14-к Верховний Суд, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів та те, що у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к Верховний Суд визначив, що підставою для визнання доказів недопустимими є не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті правопорушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Так, проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

Разом з тим в цій справі не установлено факту істотного порушення вказаних положень щодо алгоритму огляду та фундаментальних прав і свобод порушника у т.ч. в частині застосування норм Інструкції № 1452/735, Порядку № 1103, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 266 КпАП.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011 вказав, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, але і цих обставин у провадженні не встановлено.

За цих умов судом відхиляються доводи захисту щодо наявності підстав для закриття провадження у порядку п. 1 ст. 284 КпАП.

Водночас, враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 9 та ст. 10 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За таких обставин, враховуючи викладене в цій постанові, суддя, у відповідності до положень ст. 251, 252 КпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративних правопорушень передбачений ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП, оскільки останній порушив правила ПДР України, котрі вказані у п. І постанови.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суддя враховує таке.

Щодо статті 124 КпАП, то згідно ст. 38 вказаного Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Згідно ст. 247 КпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Тому, провадження за ст. 124 КпАП слід закрити у порядку п. 7 ст. 247 цього ж Кодексу.

Щодо ст. 130 КпАП, то визначаючи за неї покарання суддя враховує обставини визначені ст. 33 КпАП, та не убачає, в розумінні ст. 34, 35 наведеного Кодексу, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останньої і вважає за необхідне, у межах санкції ст. 130 КпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Адже, адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша - репресивно-каральна («штрафна») - полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція - запобіжно-виховна - тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і мати місце в цій ситуації у разі визначення стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування ТЗ.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КпАП.

Щодо формування резолютивної частини даного судового рішення, то Суд зауважує, що відповідно до ст. 284 КпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення.

В постанові КАС від 02 листопада 2021 року у справі № 755/10002/21 в т.ч. зроблено висновок, що фактично КУпАП не визначає обов`язку суду визнавати особу винною в резолютивній частині постанови при прийнятті рішення у справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням указаних норм КпАП та орієнтирів сформованих судом апеляційної інстанції в наведеній справі, ураховуючи, що судом установлено наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП, Суд не убачає підстав визнавати особу винною в резолютивній частині постанови при прийнятті цього рішення та виносить постанову у порядку п. 1, 7 ст. 284 КпАП.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33-35, 38, 124, 130, 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив:

накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП закрити у порядку п. 7 ст. 247 КпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. 307 КпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

С у д д я Оксана БІРСА