Провадження №: 3/755/5369/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Федосєєв С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 09 серпня 2024 року о 00 годині 10 хвилин, у м. Києві, по вул. Чорних Запорожців,6, керував транспортним засобом «AUDI A4» д.н.з. НОМЕР_1 , не ввімкнувши ближнього світла фар в темну пору доби та з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей значно звужені не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сповільненість мови. Від проходження огляду у лікаря - нарколога у встановленому законом порядку відмовився, повторно протягом року, що зафіксовано на відео з боді - камери №470641, БК 473632.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , вказав, що лікар медичного закладу разом із працівниками поліції виставили його відмову підписати "інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики лікування та на проведення операції та знеболення" як за відмову від огляду взагалі, в розумінні ст. 130 КУпАП, а суд першої інстанції вирішив просто погодитися, не надавши правову оцінку. ОСОБА_1 вказує, що він не був пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням для проходження огляду на стан сп`яніння, а тому мав право відмовитися від підпису такої форми. Лікар-нарколог не був його лікуючим лікарем, а тому законних підстав висувати вимогу стосовно підпису документа та відмовлятися від проведення огляду на стан сп`яніння у зв`язку з відсутністю його підпису в інформованій добровільній згоді пацієнта у лікаря не було. Також стверджує, що в нього були відсутні ознаки сп`яніння, тож пропонувати йому огляд працівники поліції взагалі не мали права. Працівниками поліції автоматично було названо декілька ознак сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених в нього ознак наркотичного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 , зазначає, що поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, висловлював свої заперечення. Його тверезість підтверджує і той факт, що працівники поліції його не відсторонили від керування, а просто відпустили їхати далі. На його думку, саме тому до постанови не додано доказів порушення, оскільки не існує і постанови, де був би його підпис.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачене повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Розглянувши зазначену справу про адміністративне правопорушення та на підставі зібраних під час розгляду справи доказів суд, кваліфікує дії водія ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння вчиненого повторно протягом року, протокол складений у відповідності до вимог законодавства, а вина особи повністю встановлена під час судового розгляду.

Таким чином, вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується, фактичними даними, які містяться в протоколі серія ААД №527018 від 09.08.2024 року, в якому зазначено дата вчинення, місце, обставини вчинення адміністративного правопорушення, та узгоджується з іншими доказами наявними та дослідженими судом, а саме: відео з нагрудної камери 470641 на якому зафіксовано з 0:05:59 (диск ААД -527018-1), поведінка водія не відповідає обстановці, як вбачається із зазначеного відеозапису водій не чітко відповідає на питання, відвертається від ліхтаря поліцейського, та плутається у відповідях на питання.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) регламентується, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Як встановлено з відеозапису після повідомлення поліцейським причини зупинки відповідно до ст. 35 ЗУ « Про Національну поліцію», на законну вимогу поліцейського ОСОБА_1 відмовляється надати посвідчення водія.

Також твердження водія ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, а просто знаходиться в ньому, і не мав наміру кудись їхати спростовуються відеозаписом ретельно дослідженим в судовому засіданні (0:13:05 ААД -527018-1) ОСОБА_1 сказав інспектору поліції : « Я їхав з увімкненими світлом»

Також, факт зупинки був зафіксований і з дій поліцейського який підходив до авто за кермом якого знаходився ОСОБА_1 очевидно, що він знаходиться за кермом автомобіля, двигун якого працює

Крім того, суд бере до уваги, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На момент складання протоколу строк позбавлення керування транспортним засобом не закінчився.

З дослідженого відеозапису вбачається, що інше адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 залишилось поза увагою працівників поліції.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, суд вважає за необхідне зазначити наступне, правопорушником обрана зазначена стратегія уникнення від адміністративної відповідальності, та є зловживанням з його сторони своїм правом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, вважаю, що на ОСОБА_1 , слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керувати транспортними засобами та без вилучення транспортного засобу, передбачене за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 130, 251, 283-285 КУпАП, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судовий збір», суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилученням транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Роз`яснюється, що в разі несплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: