Справа № 33/812/524/24 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуюча у першій інстанції Максютенко О. А.
Доповідачка апеляційного суду ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд

у складі:

головуючої судді Ямкової О. О.,

за участю:

секретаря Ковальського Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 21 серпня 2024 року о 23 годині 55 хвилині по вулиці Грушевського у місті Первомайськ водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невнятна мова). Водієві ОСОБА_2 запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол з відеофіксацією.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова не відповідає вимогам закону.

Зазначає про те, що суддею не взято до уваги, що він керував автомобілем в тверезому стані, а працівниками поліції не встановлено факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

На місці зупинки поліцейськими йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, внаслідок чого процедура проходження огляду на стан сп`яніння не дотримана.

Не враховано судом факт добровільного проходження ним огляду, за яким встановлена його тверезість.

Також з моменту його зупинки у поліцейських не було нагрудних відеореєстраторів, які повинні були фіксувати саму подію з моменту такої зупинки.

Наданий до протоколу відеозапис не є безперервним та починається лише з моменту проходження ним огляду у лікарні, а тому не може бути прийнятим у якості доказу його провини.

Судом не враховано, що у лікарні йому не пропонувалося пройти огляд за допомогою здачі аналізів, а лише за допомогою алкотестера, що викликало у нього сумніви.

Поліцейськими не було йому видане письмове направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, а воно було виписано лише після виходу із лікарні.

Таким чином ним не було допущено порушення вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР України, а поліцейськими, навпаки, порушено порядок направлення водія до лікарні з метою проходження огляду.

Посилаючись на вказані обставини, практику ВС в складі КАС, ЄСПЛ та Пленум ВСУ від 23.12.2003, вважав безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності.

Справа у суді апеляційної інстанції розглянута за відсутністю ОСОБА_2 , у зв`язку з його належним повідомленням 25 жовтня 2024 року про дату та час розгляду справи, та за відсутністю клопотань і заяв про поважні причини його неявки, а також реалізацією ним свого права на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі у відповідності до положень, передбачених статтею 294 КУпАП.

Перевіривши наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи, а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, так як висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Ці висновки суду ґрунтуються на сукупності усіх доказів, які спростовують доводи апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна (не зрозуміла) мова та на вимогу поліцейських відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

У протоколі про адміністративне правопорушення містяться дані про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тобто усі обставини, які стосуються події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за наявності яких протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі.

До протоколу про адміністративне правопорушення доданий відеозапис події, який є безперервним, хоча і розподілений на 4 файли, пов`язаних з роз`ясненням порядку, відмовою від проходження огляду та складення протоколу, і один окремий файл, що пов`язаний із зупинкою автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_2 ..

З відеозапису події вбачається, що поліцейським зупинено автомобіль «Toyota». Під час спілкування з ОСОБА_2 останній жодного разу не спростовує факт свого керування автомобілем, поводить себе як водій та здійснює дії по зберіганню автомобіля на місці його зупинки (а.с.7).

На відеозапису о 23 годині 59 хвилині ОСОБА_2 називає свої дані представникам поліції, які під час відеофіксації події, починаючи з 23.59 години до 00.00.40 години пропонують водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля або в лікарні, на що водій погоджується пройти огляд у лікарні. Поліцейський пояснює водієві, що йому заборонено керувати автомобілем, який потрібно залишити на місці зупинки та проїхати разом з поліцейськими до медичного закладу, при тому наголошує, що ведеться відеофіксація події. В період з 00.03 години до 00.10 години має місце повна відеофіксація подорожі з місця зупинки до лікарні. В подальшому при прибутті до медичного закладу, поліцейський в присутності водія складає направлення для проходження ОСОБА_2 огляду (о 00.14 годині). У дворі лікарні водій палить та на неодноразові запрошення поліцейських пройти до медичного закладу проходить до нього лише о 00.23.11 годині запису. У цей період, 00.21 годині запису поліцейським ще раз роз`яснюються водієві наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. На таке роз`яснення водій ОСОБА_2 пояснює, що йому це зрозуміло. Потім о 00.25.24 годині запису у присутності лікаря, надається направлення водія для проходження огляду та медсестра вносить дані про водія до медичних документів. О 00.32.39 години відеофіксації події у водія ще раз запитують «чи Ви будете проходити огляд у лікарні?». Водій відповідає «ні, для чого». Тоді питають «Ви відмовляєтесь?», на що водій ОСОБА_2 о 00.32.50 годині відповідає «ну пишіть, що відмовляюсь». Після чого поліцейський каже ОСОБА_2 , що тоді в протоколі напишемо, щоб передали керування тверезому водієві. ОСОБА_2 «як потрібно». За відмовою поліцейський зазначає водієві, що зараз відносно нього буде складено протокол, який зачитується вголос ОСОБА_2 о 00.43.38, де зазначаються його особисті дані, час та місце події, ознаки сп`яніння, відмова водія від проходження огляду, порушення пункту 2.5 ПДР України, права, якими може користуватися водій. На заперечення водія про ознаки алкогольного сп`яніння (а.с.7).

За такого, усі наведені обставини події, які зафіксовані на відеозаписі, свідчать про поведінку ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу, що мав ознаки алкогольного сп`яніння та на законну вимогу поліцейського відмовився пройти огляд у встановленому порядку, як на місці зупинки автомобіля з бажанням пройти огляд у медичному закладі та при прибутті до лікарні заявив про відмову від проходження огляду.

Ці обставини ретельним чином досліджені у суді першої інстанції та ним надана належна оцінка при ухваленні постанови.

Тому посилання ОСОБА_2 на невідповідність відеозапису події, яка не є безперервною, не є слушним, оскільки, по-перше, представником поліції йому повідомлено про безперервність запису події о 00.01 годині запису, яка міститься у декількох файлах, але закінчується в одному, продовжується в іншому з цього ж часу (00.14.39-00.14.40 тощо); і по-друге, на відеозаписі зафіксована, як відмова водія на місці зупинки з бажанням пройти огляд у лікарні, так і складення направлення для проходження огляду на стан сп`яніння у лікарні та відмову водія від його проходження, вже не кажучи про роз`яснення порядку та процедури та наслідки відмови.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 1.10 розділу І ПДР України визначається, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Отже, враховуючи зазначені норми матеріального права та принцип «заборони суперечливої поведінки», який вимагає від особи діяти добросовісно, суддя першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно врахував, що у відповідності до статті 251 КУпАП працівниками поліції надана уся сукупність доказів, які свідчать про те, що автомобіль марки «Toyota» рухався під керуванням ОСОБА_2 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, та здійснив вимушену зупинку.

Так, у відповідності до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І та положеннями розділу ІІ Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких записів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку незгоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.

Натомість ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, та на підтвердження цього, окрім відеозапису події, до протоколу надано акт про відмову огляду на місці зупинки, направлення для проходження огляду у лікарні та висновок лікаря про відмову від проходження огляду (а.с.2-4).

Твердження ОСОБА_2 про свою тверезість та сумнівність визначення поліцейськими у нього ознак сп`яніння не відповідають положенням вищезазначеної Інструкції №1452/735, де визначення ознак щодо можливості перебування водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку проходження ним відповідного огляду на місці зупинки або/чи у медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, останній на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

При тому мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають.

Наслідком відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП.

Така відмова, за внесеними змінами до статті 266 КУпАП та Інструкції №1452/735, які є чинними, як на час події, так і на час розгляду справи, фіксується поліцейськими за допомогою технічних засобів відеозапису, а за їх відсутності у присутності двох свідків.

Тобто, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

Не має значення і надання водієм особистого проходження ним огляду у лікарні в той же день, але значно пізніше без направлення та за відсутності поліцейських, оскільки такий огляд, що проведено у порушення визначеної законом процедури є недійсним (стаття 266 КУпАП та положення пункту 22 Інструкції №1452/735) (а.с.21).

Не є слушними і доводи щодо небажання проходити огляд за допомогою технічного засобу вимірювальної техніки та за відсутності пропозиції з боку лікаря здати якісь інші аналізи, оскільки вони не лише суперечать встановленому порядку (пункт 10 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 зі змінами станом на 13.06.2024), а ще не підтверджені відеозаписом самої події, де водій відмовився від проходження огляду та не надав мотивів такої відмови.

Такими же безпідставними є доводи про необхідність застосування у даній справі судової практики інших судів у інших справах, розгляд яких відбувся у відповідності до внесених змін у нормативно-законодавчі акти.

Таким чином, в матеріалах справи достатньо доказів які свідчать про те, що ОСОБА_2 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, а дії працівника поліції, який запропонував пройти такий огляд відповідали вимогам пунктів 1.2-1.3, 1.6-1.7, розділу ІІ зазначеної вище Інструкції.

Отже, ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено водію ОСОБА_2 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова