ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Філіпчука Я.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Пилип`юка О.М. на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2024 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказану постанову захисник Пилип`юк О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважає, що суд першої інстанції при винесенні постанови не з`ясував усіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки всім доказам, наявним у матеріалах справи, що потягло за собою необґрунтоване притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки п.2.9.а ПДР, порушення якого ставиться у вину останньому, забороняє водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 не є водієм та не має посвідчення водія, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВ в Чернівецькій області.

Крім того, вказує, що районний суд неправомірно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суди не вправі застосовувати його , коли винна особа такого права взагалі не мала.

Додає, що на відеозаписах, наданих працівниками поліції, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ2108, д.н.з. НОМЕР_1 , тому недоведеність даної ознаки виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

_______________________________________________________________________________________

ЄУНСС 725/508/24 Головуючий у І інстанції Іщенко І.В.

Провадження №33/822/133/24 Доповідач Марчак В.Я.

Зазначає, що поліцейськими не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР за які його слід було зупинити і давали право здійснити законну зупинку транспортного засобу, тому всі вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати, а всі складені документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами.

Вказує, що після проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не погоджувався з результатом, однак працівники поліції, всупереч вимогам Інструкції, не запропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Таким чином вважає проведений огляд недійсним.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, матеріали справи не місять доказів цього факту.

Окрім того, при прийнятті рішення просить врахувати, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який призваний на службу під час мобілізації та бере безпосередню участь в обороні державного суверенітету України.

Обставини, встановлені Судом першої інстанції.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 16.01.2024 року о 22год. 43хв., керував автомобілем «ВАЗ2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Чкалова, 9, в м. Чернівці, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т.з. за допомогою Алкотестер Драгер 7510 №ARМF-0331 тест №581, результат огляду 1,82% проміле. Тим самим, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник Пилип`юк О.М. в судове засідання не з`явилися. До початку апеляційного розгляду від захисника Пилип`юка О.М. надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити без участі апелянта та його представника, а тому апеляційний суд на підставі ч.6 ст.294 КУпАП, вважає за можливе розглядати справу без участі ОСОБА_1 та його захисника.

Мотиви Суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Відповідно до п.2.9.а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вірно встановлена судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №632183 від 16 січня 2024 року, ОСОБА_1 16 січня 2024 року о 22 год. 43 хв., керував автомобілем «ВАЗ2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Чкалова, 9, в м. Чернівці, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т.з. за допомогою Алкотестер Драгер 7510 №ARМF-0331 тест №581, результат огляду 1,82% проміле. Тим самим, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП ( а.с.1).

Протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкірного покриву обличчя. Огляд проводився за допомогою приладу Alkotest Drager 7510 ARMP 0331. Результат огляду позитивний 1,82 проміле ( а.с.2).

З роздруківки Drager Alkotest 7510, вбачається, що результат тесту ОСОБА_1 на алкоголь позитивний, вміст алкоголю становить 1,82 ‰ (а.с.4).

Крім того, факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписом, долученим працівниками поліції до матеріалів справи.

З даного відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. Підійшовши до автомобіля, поліцейський вказав ОСОБА_1 , що при повороті він не включив покажчик повороту та в транспортного засобу забруднений номерний знак. При перевірці документів, поліцейськими також встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи такого права та складено за це постанову. В ході спілкування, поліцейськими у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, на що останній вказав, що він випивший. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер ОСОБА_1 погодився.

За результатами огляду, ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння 1,82 проміле. При оформленні адміністративних матеріалів ОСОБА_1 відмовився від усіх підписів та від отримання копій документів ( а.с.7).

Таким чином, апеляційний суд вважає відеозапис з бодікамер належним та допустимим доказом у справі, оскільки відеозапис є повним, на ньому зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення поліцейськими у водія ознак алкогольного сп`яніння, процедуру огляду, роз`яснення ОСОБА_1 , прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 КУ, зафіксовано повний хід спілкування поліцейських з водієм.

Всупереч доводам апелянта, на вказаному відеозаписі зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ( відеозапис 02:20:57).

Крім того, після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом.

Таким чином, посилання захисника на те, що на відеозаписах, наданих працівниками поліції, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ2108, д.н.з. НОМЕР_1 є безпідставними.

Доводи захисника на те, що огляд є недійсним, оскільки ОСОБА_1 не погоджувався з результатом огляду, однак працівники поліції не запропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, після огляду не вказував, що не погоджується з результатом, а навпаки в ході розмови з поліцейськими вказував, що він випивший, не клопотав про проходження повторного огляду у медичному закладі через не погодження з результатом, тому у поліцейських не виникало обов`язку щодо направлення його до медичного закладу для повторного огляду.

Отже, порушень при проведенні огляду, на які посилається захист, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив причину зупинки не ввімкнення сигналу повороту та забруднений номерний знак, і в ході перевірки документів водія було виявлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи такого права.

Доводи апелянта на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу даної статті вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що ним керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

Зі змісту розмов між поліцейськими і ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписі, вбачається, що поліцейські виконали вказані вимоги, вказали останньому, що він не може надалі керувати транспортним засобом, оскільки немає посвідчення водія та перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не є водієм та не має посвідчення водія, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВ в Чернівецькій області, апеляційний суд зазначає наступне.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт зазначеного адміністративного правопорушення загальний і додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього посвідчення водія, ст. 130 КУпАП не містить.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що постановою районного суду у вину ОСОБА_1 ставиться саме порушення ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що закон, яким є КУпАП, має вищу юридичну силу ніж підзаконні акти, на які посилається захист. Положення ст.130 КУпАП є достатньо чіткими, та не потребують додаткового тлумачення.

Доводи захисника про те, що районний суд неправомірно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суди не вправі застосовувати його, коли винна особа такого права взагалі не мала апеляційний суд оцінює критично.

Позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у санкції ч.1 ст.130 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність особам, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння.

Вказана норма не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, слідує, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.130 КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, а саме запобігання вчиненню нових правопорушень особами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Апеляційний суд враховує доводи апелянта, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який призваний на службу під час мобілізації та бере безпосередню участь в обороні державного суверенітету України, однак ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативи при призначенні адміністративного стягнення та КУпАП не містить положень, щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що наявні у справі докази є послідовними, взаємоузгодженими та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на ряд порушень, допущених поліцейськими та районним судом, однак вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до ст.33 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 283, 294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Пилип`юка О.М. залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду [підпис] В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

20.02.2024 року

(дата засвідчення копії)