ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., перевіривши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. у дохід держави.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 05 серпня 2024 року о 18 год. 40 хв. в с. Турятка по вул. Головна, 11, Чернівецького району Чернівецької області, керуючи трактором марки «Foton Ft 24», з ознаками алкогольного сп`яніння, в порушення п. 2.5 ПДР, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

На вказану постанову, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що зазначена постанова прийнята внаслідок неповноти судового розгляду, без всебічного вивчення обставин вчиненого правопорушення, винесена з порушенням процесуального та матеріального права, а тому є необґрунтованою, незаконною і підлягає скасуванню.

Звертає увагу на те, що його не було належним чином повідомлено про судовий розгляд справи та прийняте судове рішення по справі, що являється

ЄУНСС №715/2717/24 Головуючий у І інстанції: Григорчак Ю.П.

Провадження №33/822/658/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

поважною причиною його неприбуття до суду та поновлення строків апеляційного оскарження.

Зазначає, що судом першої інстанції в описовій частині оскаржуваної постанови, безпідставно прийнято позицію про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, чим нібито порушено вимоги п.2.9а ПДР України, що не підтверджується жодними матеріалами справи, у тому числі, протоколом.

Так як у відповідності до відомостей викладених у протоколі, поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення саме за нібито керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду.

Проте, суттєвим аргументом слугує етап на якому була зафіксована відмова водія від проходження огляду. У разі, якщо поліцейськими законно зупинений ТЗ, що зумовило виникнення у них об`єктивних підозр про можливе перебування водія ТЗ у стані сп`яніння, подальше доведення підозр водієві про його перебування у стані сп`яніння, а також правомірне виявлення ознак алкогольного сп`яніння, після чого поліцейськими роз`яснюються права та обов`язки водія, негативні юридичні наслідки, як можуть настати для водія, і забезпечується належна реалізація процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної ст. 266 КУпАП, Інструкції №1452/735 та Порядку №1103.

Під терміном «керування транспортним засобом» розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Стверджує, що 05.08.2024 о 18 год. 40 хв. він взагалі не виконував функції водія, не здійснював керування ТЗ та не перебував у ТЗ при обставинах, відображених у протоколі, що підтверджується відсутністю при матеріалах справи відомостей про фіксацію поліцейськими даних фактів та обстановки, а тому уповноваженою особою належним чином не встановлено особу водія, транспортний засіб, дату та час, місце вчинення правопорушення.

У зв`язку з тим, що складений протокол про адміністративне правопорушення є основним процесуальним документом, на підставі якого здійснюється розгляд справи по суті, а очевидні сумніви щодо правдивості даних в ньому та законності його складання, то в такому випадку він не може слугувати як належний, допустимий доказ по справі.

До протоколу про адміністративне правопорушення не долучені належні, допустимі та достовірні докази, які б вказували на суть правопорушення, стверджували про факт здійснення руху ТЗ під його керуванням з ознаками алкогольного сп`яніння, тим паче, зупинки поліцейськими, що пояснювало б на подальшу правомірну вимогу пред`явлення посвідчення водія та пропозицію проходження огляду на стан сп`яніння, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що при матеріалах справи наявні відеозаписи, фіксування яких здійснювалася з порушення Інструкції №1026, зокрема ідентифікуючі дані про пристрій фіксації відсутні, прив`язки до дати, часу та місця відсутні, при цьому, не містять ознак безперервності.

Також вказує, що при матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо складання і вручення відповідного акту огляду. Більше того, наявне направлення на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, яке не було реалізовано поліцейськими.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Скасувати постанову районного суду про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Встановивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , заслухавши пояснення, в його інтересах, адвокатів Мізюка В.В. та Алексюка О.В., перевіривши аргументи клопотання про поновлення строку та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає поважними, оскільки судовий розгляд 17 вересня 2024 року був здійснений за відсутності правопорушника, а у матеріалах провадження відсутні дані, що він був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Копія постанови суду ОСОБА_2 направлялась, відповідно до ч.1 ст. 285 КУпАП, і отримана ним - 10.10.2024.

Отже, ОСОБА_1 необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Даючи оцінку доводам апелянта ОСОБА_1 по суті правопорушення, апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Таких вимог суд першої інстанції дотримався і висновки судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення апелянтом своєї вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Згідно п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими, а відповідно до п.2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КпАП України, про що ОСОБА_1 був належним чином попереджений працівником поліції.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На думку апеляційного суду, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами провадження, якби того не заперечував останній у своїй скарзі та адвокати під час апеляційної перевірки постанови суду першої інстанції.

Зокрема, згідно протоколу серії ААД №292272 вбачається, що 05.08.2024 о 18 год. 40 хв. в с. Турятка по вул. Головна, 11, водій ОСОБА_1 керував трактором марки Foton Ft 24 без номера з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка ходьба. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора та від проходження огляду у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Транспортний засіб залишено на місці зупинки для складання адміністративних матеріалів.

Вказаний протокол складений уповноваженою на те особою, його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, містить виклад суті адміністративного правопорушення та відповідає характеру вчинених дій ОСОБА_1 ..

Підстав вважати, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення є незаконним і складений безпідставно, та є недопустимим доказом, як апелянт вказує у своїй скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Окрім того, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано на відеозапис, який долучений до матеріалів справи, та був переглянутий апеляційним судом підчас підготовки справи до розгляду.

Відтак, твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі розцінюються апеляційним судом як свідоме уникнення виконати свій обов`язок, так як, окрім прав у водія транспортного засобу, є ще і обов`язки, яких він повинен дотримуватися, а саме на вимогу поліціанта пройти огляд на стан сп`яніння.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Варто зазначити, що суд апеляційної інстанції не перевіряє на відповідність правомірність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , а отже такі доводи апелянта не стосуються факту відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння і не можуть бути взяті судом до уваги.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозаписах наданих працівниками поліції, на яких чітко зафіксовано як ОСОБА_1 керує трактором і його зупиняють працівники поліції, встановлюють його особу та пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, а також у медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження будь якого огляду, попри це спочатку вказав, що він вживав алкоголь, проте коли помітив, що все фіксується на камеру, став заперечувати вживання спиртних напоїв, відмовився надавати техпаспорт на транспортний засіб і почав грубо, нецензурною лайкою висловлюватися в бік одного з працівників поліції, при цьому не зважаючи на жодне зроблене йому зауваження поліціантами з цього приводу.

Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 було запропоновано пройти працівниками поліції у зв`язку виявленням у останнього таких ознак, як різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка ходьба, про що було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6).

Вказані підстави, передбачені п.3 та п.4 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до зазначеної Інструкції, а саме розділу І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Так, працівником поліції було підготовлено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння у ЧОНД через виявлені ознаки сп`яніння, про які зазначалося вище. Разом з тим, ОСОБА_1 не було доставлено до ЧОНД, оскільки останній спочатку ніби погодився їхати, а потім насміхаючись з працівників поліції відмовився від огляду в медичному закладі (а.с.7).

Також з відеозаписів вбачається, що працівники поліції проявляючи врівноваженість та спокій, неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, проте останній насміхався з працівників поліції, висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою, буцім-то не заперечував пройти будь-який огляд, однак не бажав пройти такий огляд. Попри це, ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, проте він не став їх слухати, а просто розвернувся і пішов з місця зупинення транспортного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 , як вбачається з відеозапису, не слухав поліцейських, перебивав, проявляв неповагу, нахабність та зверхність своєю поведінкою, що на думку апеляційного суду є способом уникнення адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, а саме відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що і стало підставою для складання працівниками поліції адміністративних матеріалів, зокрема і за ст. 121 ч.6 КУпАП (а.с.5).

Обставини, на які посилався ОСОБА_1 , не давали йому підстав не виконувати п.2.5 ПДР та на законну вимогу поліцейського, який вбачав у водія ознаки алкогольного сп`яніння, про які йому повідомив, пройти огляд.

Отже, все вище наведене розцінюється судом як відмова від проходження огляду, а саме як мовчазна (пасивна) відмова від проходження освідування.

Більше того, особа, яка впевнена в тому, що вона не вживала нічого із спиртних напоїв чи протизаконного, погодиться на будь-який огляд на стан сп`яніння, чи то на місці зупинки, чи в закладі охорони здоров`я, і заперечувати проти такого огляду не буде.

На думку суду наявні в адміністративній справі докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають у суду сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що неправомірні дії працівників поліції щодо неправомірної зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 чи його огляду на стан сп`яніння були предметом окремого оскарження ним в суді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних і допустимих доводах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду порушень норм матеріального та процесуального права, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, не встановлено.

Зважаючи на викладене, приходжу до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 289, 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська