Справа № 308/2962/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ракущинець Андрія Андрашовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 рокугромадянина України ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 , на користь держави 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Відповідно до постанови, - 26.01.2024 року о 16 год. 11 хв. в с. Сторожниця, вул. Минайська, водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів). Від проходження огляду встановленому законом порядку відмовився у найближчому медичному спеціалізованому закладі водій відмовився. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Ракущинець А.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не в повній мірі з`ясував усі обставини, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам вчиненого правопорушення. Стверджує, що порушено ст. 266 КУпАП, оскільки факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не встановлено, згідно відеофіксації, ОСОБА_1 сидів в нерухомому стоячому автомобілі також немає доказів порушення правил дорожнього руху, що свідчить про відсутність постанови про порушення ПДР. Зазначає, що поліцейський повинен поінформувати водія про конкретну зупинку транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Звертає увагу на те, що до справи не долучено протокол, де зазначено наявність двох свідків, які засвідчили факт стану сп`яніння. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням вимог ст.256 КУпАП (і такі порушення не можуть бути усунені шляхом повернення матеріалів на доопрацювання), докази щодо складу адміністративного правопорушення зібрані з порушенням вимог Конституції України, КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адмінправопорушення…, а тому є неналежним та недопустимим. Зазначає, що патрульні направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння не дали, що порушує порядок встановлення наявності або відсутності алкогольного сп`яніння і виключає визнання ОСОБА_1 винним в порушенні вимог ст.130 КУпАП. Також зазначає, що не був складений всупереч Порядку акт огляду. За таких обставин вважає недоведеною вину у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння, тобто у вчиненні даного правопорушення, а тому просить закрити провадження по даній справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ракущинця А.А., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать довідки про доставку SMS повідомлення, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від вказаних осіб не надходило. З огляду на наведене, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження і те що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, і його захисником - адвокатом Ракущинець А.А., подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Ракущинця А.А.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №488977 від 26.01.2024 слідує, що26.01.2024 року о 16 год. 11 хв. в с. Сторожниця, вул. Минайська, водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення координації рухів). Від проходження огляду встановленому законом порядку відмовився у найближчому медичному спеціалізованому закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, зазначений протокол складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, і у даному протоколі зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, що проявилося у відмові останнього при встановленні у нього працівниками поліції ознак наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 26.01.2024, яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. І з якого слідує, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був помічений працівниками патрульної поліції, після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Із вказаного відеозапису також убачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені передбачені ст. 268 КУпАП права та обов`язки, приписи ст. 63 Конституції України, у тому числі необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, наслідки проходження огляду та наслідки відмови від проходження огляду.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що не встановлено факту перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що норми діючого КупАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.

Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 26.01.2024 року о 16 год. 11 хв., разом з цим, у своєму поясненні, яке наявне у матеріалах справи, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тому таку позицію останнього апеляційний суд вважає способом захисту та спробою уникнути від адміністративної відповідальності.

В даному випадку поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 був водієм, та мав дотримуватись вимог ПДР України. Той факт, що ОСОБА_1 сидів в нерухомому стоячому автомобілі, не спростовує факту керування транспортним засобом, оскільки матеріали справи містять докази такого керування, зокрема у рапорті поліцейського зазначено, що «зупинивши транспортний засіб «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 », та відповідно до відеозапису поліцейських, під час спілкування ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта з приводу того, що поліцейський повинен поінформувати водія про конкретну зупинку транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки - є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, бо питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду. Крім того, стороною захисту не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки, яка нібито мала місце 26.01.2024 року.

На переконання апеляційного суду є безпідставним також і посилання захисника на те, що патрульні направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння не дали, що порушує порядок встановлення наявності або відсутності алкогольного сп`яніння і виключає визнання ОСОБА_1 винним в порушенні вимог ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження такого огляду. Згідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, на підставі оформленого співробітниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, проводить огляд водія у закладі охорони здоров`я.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, відсутність такого направлення в матеріалах справи, не свідчить про недотримання співробітниками поліції вимог вказаної Інструкції.

При цьому, виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що до справи не долучено протокол, де зазначено наявність двох свідків, які засвідчили факт стану сп`яніння - не заслуговують на увагу, оскільки відмова ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння зафіксована технічним засобом відеозапису, який долучений до матеріалів справи, тому присутність свідків була непотрібна, а отже доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.

ОСОБА_1 , не зважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху. Він, як водій повинен був розуміти існуючі додаткові обмеження щодо перебування в стані наркотичного сп`яніння особами, які здійснюють керування транспортними засобами, однак знехтував та проігнорував такими обмеженнями.

Отже судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга адвоката Ракущинець А.А. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ракущинець Андрія Андрашовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага