Справа № 488/4724/24
Провадження № 3/488/1317/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Миколаїв

Cуддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Т.В.Торжинська, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 о., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає АДРЕСА_1

- до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№142283, 03 жовтня 2024 року о 23-05 годині в м.Миколаєві вул. Металургів, 61, водій керував транспортним засобом BMW 7351, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (RAMZES), з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер та від медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 заперечував свою провину за вищевказаним протоколом та підтвердив, наведені у його письмових поясненнях, обставини вищевказаних подій, зокрема спростовуючи керування транспортним засобом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП, ст.94 КПК України, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив рішення (вирок, постанову, ухвалу).

Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України).

Статт 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оцінюючи додані до протоколу докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у справі відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у ньому обставин в стані алкогольного сп`яніння, або вчинення будь якої іншої дії, передбаченої диспозицією вказаної статті.

Як слідує зі змісту оглянутого відеозапису, доданого до протоколу, запис нагрудної камери починається з моменту спілкування працівника поліції з особою, яка стоїть поруч з автомобілем.

Будь-яких доказів які б свідчили, що особа, якій висуваються вимоги пройти огляд, була зупинена саме під час керування транспортним засобом, чи знаходилася у транспортному засобі, двигун якого б перебував у робочому стані, суду не надано.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , він не керував транспортним засобом в час, зазначений у протоколі, оскільки 03.10.2024 року вживав ввечері пиво, за кермом був не він, а його товариш на ім`я ОСОБА_2 , якого він попросив відвезти його додому на авто ОСОБА_1 . Коли працівники поліції почали їх зупиняти, ОСОБА_2 зупинив машину, відкрив водійські двері та втік в невідомому напрямку. Щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, то зауважив, що, оскільки він не керував транспортним засобом, то відмовився проходити такий огляд водія. Зазначив, що неодноразово телефонував ОСОБА_3 , проте останній вимкнув телефон. Вказане ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, проте вони не зважали на такі пояснення та почали пропонувати пройти огляд.

Зазначені письмові пояснення ОСОБА_1 цілком узгоджуються з даними відеозапису, доданого до протоколу, відповідно до якого ОСОБА_1 зазначає працівниці поліції, що за кермом був його знайомий, який почув сигнал сирени патрульного автомобілю, зупинився і втік (час запису 00:12:41), та зі слів працівниці поліції, остання також підтверджує про те, що з місця події зникла особа, яка також знаходилась у зупиненому автомобілі, хоча й при цьому зазначає ОСОБА_1 о., що нібито саме він вийшов з автомобілю з місця водія. Як пояснив ОСОБА_1 о. в ході розгляду справи, сперечатись з поліцейською щодо її тверджень він не бачив сенсу, я єдиною можливістю підтвердити свою невинуватість, вважав повернення на місце його знайомого, який лише і міг підтвердити, що саме він знаходився за кермом. Зі змісту відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово здійснює телефонні дзвінки, як то він зазначав у своїх письмових поясненнях, телефонуючи своєму товаришу, аби з`ясувати підставу його зникнення з місця. До цього часу дана особа його телефонні дзвінки ігнорує. Як зазначив ОСОБА_1 о. в ході розгляду справи, точні анкетні дані зазначеного ним чоловіка на ім`я ОСОБА_4 він не знає як і місце його проживання, що завадило йому звернутись до суду із клопотанням про допит даної особи в якості свідка.

Суд звертає увагу на те, що зібрані працівниками поліції матеріали справи не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час, вказаний у протоколі, тобто 03.10.2024 року о 23:05 год, а тим більше факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 не заперечує факт вживання ним спиртного, проте повністю заперечує факт керування ним автомобілем в цей час.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що за справами даної категорії підлягають доведенню сукупність певних фактів, зокрема: керування водієм транспортним засобом, виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовані з урахуванням вимог ст.266 КУпАП, вищевказаних Інструкції та Положення.

За такого, вказаний відеозапис, який не фіксує всі події від початку обставин, що стали підставою для складання вищевказаного протоколу, не має запису щодо зупинки водія, чи інших доказів керування особою транспортним засобом, не відповідає вимогам п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. №1026, та ч.2 ст.266 КУпАП, а отже не може бути прийнятий судом до уваги як допустимий доказ на доведеність вини особи.

Будь-яких доказів на спростування показів ОСОБА_1 о. щодо керування транспортним засобом не ним, а іншою особою, матеріали справи не містять.

При цьому, суд знаходить слушними доводи ОСОБА_1 , що саме його знайомий, на якого він посилається у своїх письмових запереченнях, знаходився за кермом автомобілю, адже його поведінка, зокрема зникнення з місця події після зупинки автомобілю працівниками поліції, хоч і опосередковано, але вказують на його бажання уникнути якихось для себе негативних наслідків, а з огляду на те, що єдині застосовані поліцейськими до його втечі дії, була вимога про зупинку транспортного засобу, то є логічним припустити, що саме дана особа, яка зникла з місця події, знаходилась за кермом вищевказаного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши надані до протоколу документи, суд дійшов висновку, що відеозапис не відповідаює вимогам допустимості доказів, з причин, про які зазначено вище, а сам лише протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом вини особи, адже наведені у ньому обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд вважає необхідним провадження у даній справі закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 266, ст. 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності події та складу вказаного адміністративного порушення.

Постанова може бути оскаржена через Корабельний районний суд до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Т.В. Торжинська