ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Мухи Сергія Сергійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Мухи С. С.

потерпілого ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строк притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ст. 38 КУпАП.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 06 жовтня 2023 року о 13 годині 20 хвилин у м. Дніпро по вул. Добролюбова 60, ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою в сторону громадянина ОСОБА_2 внаслідок чого порушив громадський порядок та спокій громадян.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження об`єктивної сторони правопорушення, а саме нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші дії, що порушують громадський порядок та спокій громадян. При цьому усі докази, що містяться в матеріалах справи та показання самого потерпілого свідчать про існування тривалого конфлікту між двома сусідами, щодо спільної межі та побудованого ОСОБА_1 сараю. Зауважує, що події мали місце не в громадському місці, а згідно з повідомленням на спецлінію 102, відбувались на території житлового будинку потерпілого та виразились у вибиванні вікон, а не в погрозі фізичною розправою.

Відповідно до відеозапису подій, що міститься в матеріалах справи ОСОБА_2 повідомляє поліцейським не про хуліганські дії стосовно нього, а про те, що між ним та сусідом існує давній конфлікт щодо спільної межі та побудованого сараю, крім того з відео видно, що будинок потерпілого огороджений багатометровим парканом та воротами, у зв`язку з чим безперешкодно потрапити на територію його подвір`я, ОСОБА_1 не міг, що спростовує показання потерпілого про те, що йому вибивали вікна. Також сторона захисту критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 , яка проживає на сусідній вулиці та не могла фізично бачити та чути спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тим паче вказати на осіб учасників конфлікту.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та з підстав, вкладених у скарзі просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, викладені апеляційні доводи вважав безпідставними і просив залишити апеляцію без задоволення, а постанову суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи захисника які зводяться до порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами, що містять в матеріалах справи та показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_3 підтверджено, що ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою, внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам дослідженим судом, показанням учасників процесу та не співставлено останні з диспозицією інкримінованої ОСОБА_1 статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту даної правової норми вбачається, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності тільки у разі вчинення дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ст.173 КУпАП дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських містах в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері, а також насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, які слідкують за порядком.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №991891, 06 жовтня 2023 року о 13 годині 20 хвилин у м. Дніпро по вул. Добролюбова 60, ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою в сторону громадянина ОСОБА_2 , внаслідок чого порушив громадський порядок та спокій громадян.

Відповідно до даних протоколу та письмових пояснень ОСОБА_2 06.102023 до нього приїхав ОСОБА_1 з двома невідомими та погрожував фізичною розправою (а. с. 5,6 ).

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції потерпілий зазначив, що 06.10.2023, ОСОБА_1 разом з двома чоловіками стояли біля його будинку тривалий час, крім того свідок ОСОБА_4 бив палкою по вікнам його будинку, а свідок ОСОБА_5 стукав у ворота, вказані дії ОСОБА_2 розцінив, як погрозу фізичною розправою. Словесних погроз фізичною розправою від ОСОБА_1 він не чув, так як знаходився в будинку.

ОСОБА_1 , будучи допитаним в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що в день події дійсно разом з двома товаришами, які мають певні знання в будівельній сфері, приїхали спочатку до свого домоволодіння, де оглянули сарай, який стоїть на спільній межі з ОСОБА_2 , та виявили пошкодження, після чого дійсно гукали біля воріт ОСОБА_2 задля вирішення питання щодо ремонту сараю чи компенсації витрат. Ніяких погроз фізичної розправи останньому не висловлювали, громадський порядок не порушували, оскільки ОСОБА_2 вийшов до них лише після приїзду поліції. Зауважує на тому, що після приїзду поліції подвір`я ОСОБА_2 та вікна будинку були оглянуті та не було зафіксовано ніяких пошкоджень.

Крім того, учасники процесу в суді пояснили, що між ними склались давні неприязні відносини з приводу спірних меж земельної ділянки, в результаті чого між ними виникають періодичні сварки.

Під час перегляду відеозапису з місця події, встановлено, що по приїзду співробітників поліції сторони повідомляють про конфлікт, що виник через пошкодження будівлі сараю, що стоїть на спірній межі. Поліцейським зазначено, що при огляді будинку (вікон) потерпілого будь-яких пошкоджень не виявлено та зауважено, що даний спір підлягає вирішенню в цивільно правовому порядку. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на відео потерпілий ОСОБА_2 не повідомляє співробітникам поліції про вчинення будь яких хуліганських дій ОСОБА_1 .

Аналізуючи зміст наданих пояснень, співсталяючи їх з доказами, що містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вважає, що між учасниками відбувся особистий конфлікт на ґрунті давніх неприязних відносин та дії ОСОБА_1 були направлені безпосередньо на вирішення питання щодо ремонту/ відновлення сараю, що стоїть на спірній межі.

Однак будь-які докази, що порушення громадського порядку і спокою громадян до матеріалів справи не долучено та в судовому засіданні не встановлено.

Апеляційній суд оцінює критично показання свідка ОСОБА_3 , оскільки остання в суді першої інстанції пояснила, що перебувала на подвір`ї і чула, як ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою, однак як слушно зазначено стороною захисту подвір`я свідка, територіально відділено від місця події, крім того потерпілий в суді апеляційної інстанції та в своїх первинних письмових показання не зазначав про прямі словесні погрози з боку ОСОБА_1 , які б ймовірно могла чути свідок, а лише зауважив, що такі дії (як стук по вікнах свідком та гукання з вулиці та перебування трьох чоловіків в автомобілі біля його будинку) розцінив, як погрозу фізичною розправою.

В суді апеляційної інстанції потерпілий зазначив взагалі, що свідок ОСОБА_3 не чула все з власного подвір`я, а бачила все коли йшла по вулиці з собакою. Вказані пояснення суд оцінює критично та вважає такими, що суперечать та не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №991891 та викладену в ньому об`єктивну сторону правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує, що в останньому не зазначено про будь - яку нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян та охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Пояснення потерпілого ОСОБА_2 надані в судах першої та апеляційної інстанції щодо подій, які відбувались 06.10.2023, зводяться до суб`єктивного сприйняття та оцінки дій ОСОБА_1 , які він оцінив як погрозу фізичної розправи, при цьому про прямі словесні погрози, з його боку чи порушення громадського порядку, образливе ставлення не повідомив, зауважив лише, що між ними давні неприязні відносини з приводу спільних меж земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для обов`язкової кваліфікації дій особи за ст. 173 КУпАП, є суб`єктивна сторона хуліганства, а саме мотив явної неповаги до суспільства та відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від інших протиправних дій.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Фактичні обставини справи свідчать, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник на ґрунті особистих неприязних стосунків та тривав незначний проміжок часу, такі обставини підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення дрібного хуліганства, зокрема нецензурної лайки в громадському місці, порушення громадського порядку та спокою громадян.

Також надані матеріалами справи та наявні письмові докази не містять даних/відомостей на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян.

Таким чином, будь-яких фактичних даних, на основі яких можна було б дійти висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке посягає на громадський порядок і спокій громадян, тобто дрібне хуліганство, об`єктивна сторона якого передбачає посягання на суспільні відносини у громадських місцях, і як наслідок порушення спокою громадян, тобто невизначеного кола осіб, як потерпілих, судом не встановлено, а наявні обставини у своїй сукупності переконливо свідчать про відсутність прямого умислу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у порушенні громадського порядку чи спокою громадян.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Підсумовуючи вище викладене апеляційний суд доходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 своїми діями порушив громадський порядок чи спокій громадян, оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Мухи Сергія Сергійовича задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун