ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4204/24 Номер провадження 33/814/1097/24Головуючий у 1-й інстанції Шиян В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Момот Т.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 17000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнано винною у тому, що 20 червня 2024 року о 20 год. 42 хв. м. Полтава, вул. Тролейбусна, буд. 13, керувала транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» у лікаря нарколога, висновок № 253 від 20.06.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржила подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2024 року, а справу закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з постановою суду першої інстанції не згодна, вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суд першої інстанції, невірно кваліфіковано порушення гр. ОСОБА_1 , оскільки остання не порушувала п.2.9.а ПДР, бо вона відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння. Відмова від проходження на стан алкогольного сп`яніння встановлюється іншим пунктом 2.5 ПДР України, що стало і причиною прийняття помилкового рішення.

Крім того, посилається на те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була зафіксована на відео в приміщенні КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» Полтавської обласної ради в присутності лікарки ОСОБА_2 та поліцейського ОСОБА_3 ..

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2024 року проголошена судом за відсутності ОСОБА_1 , бо в період з 27.08.2024 року по 30.08.2024 року перебувала в лікарні. Оскільки в період з 02.09.2024 по 20.09.2024 року лікувалася, як особа з інвалідністю 2 групи, тільки 23.09.2024 року змогла особисто отримати постанову в канцелярії суду, крім того, зазначає, що суд поштою постанову не надіслав, адвокат про рішення суду не повідомив.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 2024 року о 20 год. 42 хв. м. Полтава, вул. Тролейбусна, буд. 13, керувала транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» у лікаря нарколога, висновок № 253 від 20.06.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що дане правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №629678 від 20.06.2024 року, висновками щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2253 від 20.06.2024 року, згідно з якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відеозаписом з бодікамери працівників поліції, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради», та іншими доказами, які підтверджують вину останнього.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.9.а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконала вимоги п.2.9.а ПДР України.

Доводи апелянта про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була зафіксована на відео в приміщенні КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» Полтавської обласної ради в присутності лікарки ОСОБА_2 та поліцейського ОСОБА_3 , суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Із долученого відеозапису працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , в ході спілкування працівників поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння в останньої (хронологічний відрізок 21:14:01 триває далі), на питання, «що вживали?», ОСОБА_1 зазначила, «вжила настойку на спирту 30 капель», ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу DRAGER або в медичний заклад, на що остання погодилась пройти в медичному закладі, працівниками лікарні було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду та запропоновано пройти огляд, на що остання погодилась та продула прилад DRAGER (хронологічний відрізок 22:05:58 -триває далі), в подальшому відмовилась від проходження огляду та відмовилась від підписання про ознайомлення з результатами огляду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд не бере до уваги, так як матеріали справи містять докази вини ОСОБА_1 , а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №629678 (а.с.1), висновок щодо результатів розгляду медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається перебуває в стані алкогольного сп`яніння, від підпису відмовилась (а.с.2), постановою Серії EHA №2438927 про вчинення адміністративного правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 керувала т.з. з непристебнутим ременем безпеки, чим порушила п.2.3 ПДР України, крім того до апеляційної скарги було долучено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій №253 від 20.06.2024 року, відповідно з якого вбачається, що результат обстеження за допомогою приладу алкотест 6820 склав 1.73 проміле.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2024 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин