справа № 619/7455/24
провадження № 3/619/2152/24
ПОСТАНОВА

іменем України

4 листопада 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Пруднікової О.В., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1 , адвоката Головко В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області стосовно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

15.09.2024 о 00 год 22 хв по пров. Лиманському, 3 у с-щі Вільшани, Харківського району, Харківської області водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом SKODA FABIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 на місці відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Головко В.В. в режимі відеоконференції в судовому засіданні просила провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування посилалася на те, що протокол складено з порушенням КУпАП, аудіо/відео запис складається з двох подій, які мають різні дати календарного місяця 14.09.2024 та 15.09.2024, тобто факт зупинки нібито ОСОБА_2 було зафіксовано в один день 14.09.2024, а факт ніби то відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовано і інший день 15.09.2024. Направлення на огляд з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке міститься в матеріалах справи складено 15.04.2024, а не 15.09.2024. Поліцейські отримали бодікамери 14.09.2024, а не 15.09.2024. Поліцейські не представились та не сказали, в чому причина зупинки.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими доказами, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 8382266 від 15.09.2024, який містить дату, час, місце та зазначення обставин вчинення адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення Правил дорожнього руху України; встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Також у протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності відмовилася від проходження медичного огляду на місці за допомогою спеціального засобу алкотестеру Драгер 6820, а також відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі. Крім того, в протоколі мається підпис ОСОБА_2 та пояснення в яких він зазначив, що випив пів пляшки пива;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння;

- направленням на огляд з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- даними відеозапису з бодікамери, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 у період дії комендантської години, перебуваючи за кермом транспортного засобу SKODA FABIA, на пропозиції поліцейського пройти огляд - відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального засобу газоаналізатора «Alcotest Drager», а також відмовився від проходження огляду у медичному закладі;

-довідкою інформаційно-комунікаційної системи «ІПНП», згідно з якою пошук «ГСЦ Посвідчення водія» на причетність власності посвідчення водія значиться: посвідчення водія Українське НОМЕР_2 , категорія В та С з 19.10.2006, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Так, диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, порушення вимог п. 2.5 ПДР України (відмова водія від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння) є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Системний аналіз вищезазначених положень КУпАП дає підстави вважати, що, керуючись законом, суддя зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9. «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до п. 2, п. 3 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З досліджених судом відеозаписів та письмових доказів достовірно встановлено, що на пропозицію поліцейського про проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Поважних причин, з яких водій ОСОБА_2 відмовився виконати вимогу поліцейського про проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, судом не встановлено.

Оскільки від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису, дії працівників поліції відповідають вимогам статті 266 КУпАП.

Доводи адвоката про те, що відеозаписи не є безперервними, не можуть бути підставою для визнання їх недопустимими доказами, оскільки на даних відеозаписах безперервно зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.

Доводи про те, що відеозапис складається з двох подій, які відбулися у різні дати календарного місяця 14.09.2024 та 15.09.2024, тобто факт зупинення нібито ОСОБА_2 було зафіксовано в один день 14.09.2024, а факт нібито відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовано в інший день 15.09.2024, спростовуються відеозаписом зробленим поліцейськими 15.09.2024, зі змісту якого вбачається, що на питання поліцейського ОСОБА_2 відповідає, що «керував тільки, що транспортним засобом Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , від проходження огляду на місці або у медичному закладі відмовляється».

Доводи про те, що поліцейським не отримувались бодікамери 15.09.2024, а отримані були 14.09.2024 також не спростовують факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом та відмови його від проходження огляду.

Також адвокат посилається на те, що в направленні на огляд з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено дату 15.04.2024, замість 15.09.2024. Вказана технічна помилка не спростовує інших, встановлених судом обставин.

Посилання сторони захисту на неповідомлення поліцейськими підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 суд вважає безпідставними, оскільки незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

Отже, наведені захисником ОСОБА_2 адвокатом Головко В.В. доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі, оскільки оцінюючи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлено: - факт керування водієм транспортним засобом та - відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст. 251, 252 КУпАП.

Правопорушником та його захисником до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 оскаржувались дії працівників поліції під час виявлення адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС України або до керівництва патрульної поліції з метою проведення службової перевірки.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 будучи водієм транспортного засобу, у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, доводи про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення є необґрунтованими.

При визначенні адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки -дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_2 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Пунктом 5 частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст. 27, 40-1, ч. 1 ст. 130, 283, 284, 289 КУпАП, -

постановив:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Повний текст постанови проголошено 5 листопада 2024 року.

Суддя О. В. Пруднікова