ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3408/24 Головуючий суддя І інстанції Калиновська Л. В.
Провадження № 33/818/1474/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шкляр І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 17 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 року народження в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2024 о 01 год. 20 хв. в с. Вільшани, по вул. Сонячна, 4, керував транспортним засобом Toyota Corolla Verso номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка особи, що відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення працівниками поліції порядку огляду особи на стан сп`яніння та порушення вимог чинного законодавства щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: працівниками поліції було порушено вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а також не надано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності під час зупинки доказів керування ОСОБА_1 автомобілем за вказаних у протоколі обставин. Крім того, апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ним транспортним засобом взагалі. Разом з тим ОСОБА_1 вважає, що працівники поліції порушили вимоги чинного законодавства та не надали йому сертифікат технічних характеристик засобу вимірювальної техніки та не відсторонили його від керування транспортним засобом шляхом залучення тверезого водія або вилучення автомобіля на штраф майданчик.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. В обгрунтування поданої апеляційної скарги посилались на те, що матеріали справи не містять відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 786348 від 05.05.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 05.05.2024 о 01 год. 20 хв. в с. Вільшани, по вул. Сонячна, 4, керував транспортним засобом Toyota Corolla Verso номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка особи, що відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №786348 від 05.05.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмова», що свідчить про те, що ОСОБА_1 , було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, однак від підпису у протоколі водій відмовився від підпису про його ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1);

Відомостями Довідки старшого інспектора з адміністративної практики СВГ ВП№3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Д. Гаврющенко встановлено, що ОСОБА_1 22.11.2017 отримав посвідчення водія категорії В (а.с.5) а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Згідно відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я не проводився у зв`язку із відмовою водія.

З пояснень свідка ОСОБА_2 , допитаної судом апеляційної інстанції, яка є близькою подругою апелянта, вбачається, що ОСОБА_1 приїхав до неї в гості увечері де за адресою Сонячна 4, с. Вільшани вони вживали алкогольні напої. Які саме алкогольні напої вживав апелянт свідок не пам`ятає. Після чого ОСОБА_1 попрощавшись сказав, що візьме зарядку та піде до дому. Водночас ОСОБА_2 повідомила суд апеляційної інстанції, що особисто не бачила, як працівники поліції вчиняли встановлені законом процесуальні дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Натомість відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№786348 встановлено, що під час здійснення процесуальних дій пов`язаними із проведенням огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, водій від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився. Його відмова об`єктивно сприймається стороннім спостерігачем, оскільки хоча ОСОБА_1 і вголос каже працівникам поліції, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння, однак цього зробити не може через нестерпний зубний біль у зв`язку з чим він не може пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування засобами телефонного зв`язку ОСОБА_1 вказує на те, що «було б все нормально, як би я ( ОСОБА_1 ) 300 м не проїхався і мене б не зупинили…», а також, що відносно нього складається матеріал про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП (файл 00000……_0009 час 05 хв 50 с 06 хв 00 с). Крім того, будучи обуреним на дії працівників поліції зазначає поліцейським «Ви зупинили особу, забрали у неї права…», що узгоджується із відомостями протоколу в частині вилучення посвідчення водія НОМЕР_2 , які належать особі, яка притягається до адміністративної відповідальності і свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений у комендантську годину. Водія було відсторонено від керування автомобілем, про що ОСОБА_1 був повідомлений працівниками поліції. Крім того, щодо відсторонення його від керування була повідомлена і його мати, яка за усною вказівкою поліцейського і мала надалі керувати транспортним засобом. Водія було ознайомлено із правами передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також із протоколом про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 прочитав особисто, однак відмовився від підпису у протоколі вважаючи, що це може свідчити проти нього та зазначивши при цьому, що він не розуміє чому він взагалі має у ньому розписуватись адже вважав, що не скоював жодного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпаП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія на стан сп`яніння є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в її релевантному взаємозв`язку із нормами чинного законодавства, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції». Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Згідно вимог п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ААД№786348 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом є необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису.

З відеозапису вбачається, що під час спілкування засобами телефонного зв`язку ОСОБА_1 вказує на те, що «було б все нормально, як би я ( ОСОБА_1 ) 300 м не проїхався і мене б не зупинили…», а також, що відносно нього складається матеріал про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП (файл 00000……_0009 час 05 хв 50 с 06 хв 00 с). Крім того, будучи обуреним на дії працівників поліції зазначає поліцейським «Ви зупинили особу, забрали у неї права…», що узгоджується із відомостями протоколу в частині вилучення посвідчення водія НОМЕР_2 , які належать особі, яка притягається до адміністративної відповідальності і також свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений у комендантську годину.

Крім того з відеозапису вбачається, що під час тривалого часу ОСОБА_1 не заперечував про те, що він керував транспортним засобом, а також про складання працівниками поліції відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення. Більш того, звертаючись до працівників поліції зазначає, що не розуміє чого його взагалі зупинили.

У судовому засіданні на питання судді: «Хто був за кермом?» ОСОБА_1 пояснив, що: «За кермом я не був… в час коли мене зупинили», однак потім зазначив суду, що не керував транспортним засобом. Це свідчить про те, що апелянт у такий спосіб обрав спосіб свого захисту, а також підтверджує відомості відеозапису в частині керування ним транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі.

У зв`язку із особливостями цієї справи належить зазначити, що відповідно до розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 21.03.2022 року заборонено з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото- і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.

Системний аналіз змісту цього розпорядження свідчить про те, що в ньому не йдеться про заборону фото- і відеозйомки лише для цивільного населення. Мова йде саме про заборону використання фото і відеозйомки під час використання будь-якого автомобільного транспорту та мототранспорту, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Більш того, відеозапис доданий до оспорюваного протоколу відображає усі відомості для встановлення процесуально визначальних фактів для правильного розгляду цієї справи, а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проведення огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, усі відомості відеозапису узгоджую із іншими наявними у матеріалах відомостями, зокрема відомостями усних пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відеозапису, який є наявним у матеріалах справи.

Відомостей про істотні порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції. Проте, неспростовані відомості відеозапису свідчать, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в комендантську годину та був законно зупинений працівниками поліції.

Разом з тим, апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення працівниками поліції вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», яка за своїм смисловим навантаженням, а саме щодо причин зупинки транспортного засобу за критеріями формальної логіки суперечить доводам апелянта про не керування ним транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин, що свідчить про обраний ОСОБА_1 спосіб захисту у цій справі.

За таких обставин відомості протоколу, а також доданих до нього доказів, які оцінюються судом у їх невід`ємному взаємозв`язку дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом та будучи зупиненим поліцейськими за адресою, вказаною у протоколі відмовився від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що йому не було надано на ознайомлення відеоматеріал де підтверджується факт керування ним транспортним засобом не спростовує його вини щодо відмови від проведення медичного огляду.

При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Більш того, вважаючи дії працівників поліції сумнівними або незаконними ОСОБА_1 мав можливість звернутись до ВП№3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області для ознайомлення із матеріалами цієї справи, а також для надання заперечень у цій справі та скарги на дії працівників поліції відповідно до ст. 267 КУпАП. Відомостей про те, що сторона захисту скористалась цим правом матеріали справи не містять

Разом з тим належить зазначити, що згідно вказаного розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 21.03.2022 року забороняється використання фото і відеозйомки під час використання будь-якого автомобільного транспорту та мототранспорту.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині слід вважати обраним способом захисту ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було надано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності сертифікат на засіб вимірювальної техніки не має у цій справі процесуального значення, оскільки ОСОБА_1 фактично відмовився від проведення відносно нього огляду на стан сп`яніння, зазначаючи поліцейському, що не може пройти огляд через нестерпний зубний біль.

Доводи апелянта по те, що працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції є безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису, з якого вбачається, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено про відсторонення від керування, а його мати була повідомлена про те, що вона може керувати зупиненим транспортним засобом в якості тверезого водія, оскільки вона має посвідчення водія відповідної категорії.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Крім того належить зазначити, що посилання суду першої інстанції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння є очевидною опискою та може бути виправлена у встановлений законом спосіб.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 17 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков