Номер провадження: 33/813/2290/24
Номер справи місцевого суду: 523/1831/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

розглянувши клопотання особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження

постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 19 січня 2024 року о 16 год. 07 хв., гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Lancia Ypsilon», д/н НОМЕР_1 в м. Одеса, по вул. Вапняній, перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, що підтверджується протоколом серії ААД № 649375 від 19 січня 2024 року.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , 26 серпня 2024 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що він не був присутнім у судовому засіданні, про оскаржувану постанову дізнався тільки 19 серпня 2024 року та звернувся за правовою допомогою. Копію оскаржуваної постанови не отримував. Вказує, що його захисник 23 серпня 2024 року ознайомилась з матеріалами справи за її письмовим клопотанням та отримала копію постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив його поновити.

Заслухавши доповідь судді, вирішуючи питання щодо заявленого особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Провиконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

З матеріалів справи вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено, що розгляд справи відбудеться в Суворовському районному суді м. Одеси 19 лютого 2024 року о 10-00 годині. Протокол підписаний особисто ОСОБА_1 , що свідчить про його обізнаність про розгляд справи певним судом.

Матеріали справи містять пам`ятку про права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка підписана ОСОБА_1 01 квітня 2024 року в суді (а.с. 10), розписку про виклик до суду на 22 травня 2024 року (а.с. 12). Також в матеріалах справи є письмова заява ОСОБА_1 від 01 квітня 2024 року, в якій він зазначив, що визнає вину у скоєному адміністративному правопорушенні у повному обсязі та просить провести розгляд справи у його відсутність (а.с. 13). Також є розписка ОСОБА_1 про виклик до суду на 05 серпня 2024 року на 09-55 год (а.с. 14).

Оскаржувана постанова Суворовського районного суду м. Одеси ухвалена 05 серпня 2024 року без участі ОСОБА_1 .

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови суду є 15 серпня 2024 року.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова надіслана для оприлюднення: 05.08.2024.Зареєстрована: 05.08.2024.Забезпечено надання загального доступу: 06.08.2024.

З апеляційною скаргою особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся через суд першої інстанції 26 серпня 2024 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження постанови суду.

У якості поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи та не отримував копію оскаржуваної постанови, про її існування дізнався 19 серпня 2024 року.

Проте вищенаведеними матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи 05 серпня 2024 року, у своїй заяві писав про розгляд справи без його участі, і за обставин того, що явка вказаної особи судом не визнавалася обов`язковою, у суду були підстави розглянути справу по суті.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови.

Враховуючи вищенаведене, доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження, викладені ОСОБА_1 у клопотанні, є необґрунтованими.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 не надає і не посилається на інші обставини, що перешкоджали йому реалізувати своєчасно своє право на оскарження постанови суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками, встановленими законом, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що вочевидь не відповідає принципу правової визначеності та добросовісному здійсненню учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків, та не надав доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови судді у встановлений КУпАП у десятиденний строк, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та повернути апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволені клопотання особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова