Справа № 513/864/24
Провадження № 3/513/1078/24
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року суддя Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С., при секретарі судового засідання Аркуші І.О., за участі: прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Франчука О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника адвоката Уштвана В.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Овідіополь Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого поліцейським-водієм відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 19 вересня 2022 року Органом 5114, РНОКПП НОМЕР_2 , якому роз`яснені вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом № 104//2024 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складеним 09 липня 2024 року старшим оперуповноваженим ВМЗК Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Топчій А.Ю., ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського-водія відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, у порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, 26 лютого 2024 року, без поважних причин подав, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність, за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Частиною 1 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

14 серпня 2024 року представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокатом Уштваном В.С. подано клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, яке обґрунтоване тим що на ОСОБА_1 не поширювалась дія Закону «Про запобігання корупції», оскільки останній з 30 грудня 2022 року по 01 січня 2023 року не був суб`єктом подачі щорічної декларації за 2022 рік, у 2022 році він не виконував функцій держави або органу місцевого самоврядування. Згідно з наказом начальника ГУНП в Одеські області від 30 грудня 2022 року № 2009 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію з 02 січня 2023 року на посаду поліцейського-водія відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та відповідно з 02 січня 2023 року він є суб`єктом, на якого поширюється пп. «з» ч.1 ст.3 Закону «Про запобігання корупції» та юридична відповідальність за вчинення правопорушення. Так, 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за звітний 2022 рік, помилково зазначивши «як особа, яка продовжує діяльність». Станом на 31 грудня 2022 року він не був призначений на посаду, присягу не приймав, жетон не отримував, поліцейським не був, порушив р. 4 Порядку, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 року №449/21. Крім того, відсутність відомостей про доходи у р. 11 Декларації свідчить, що отримані доходи в ГУНП у нього відсутні, тобто, він не продовжує діяльність станом на 31 грудня 2022 року. З урахуванням викладеного, відомості, зазначені ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2022 рік, яку він подав 26 лютого 2024 року не відповідають дійсності. Станом на 31 грудня 2022 року ОСОБА_1 не займав посади особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органу місцевого самоврядування. Неправильне трактування «визначення типів декларації за минулий рік» та дати початку служби у поліції, стало підставою для внесення відомостей у щорічну декларацію за 2022 рік у розділ 1 інформації про нібито перебування на посаді у 2022 році, що і стало направленням листа НАЗК про наявні ознаки правопорушення, пов`язаного з корупцією, однак фактично ОСОБА_2 розпочав службу у поліції у 2023 році, про що своєчасно подав відповідну декларацію.

У судовому засіданні 31.10.2024 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Уштван В.С. просили закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв"язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тому просить притягнути його до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у мінімальному розмірі, встановленому санкцією статті.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.284 КУпАП справа підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених ст. 247 даного Кодексу.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно положень статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Разом із тим, згідно частиною четвертою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Визначення на законодавчому рівні у ст.38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язане з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Слід зазначити, що встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права. У зв`язку з цим тлумачення положень частини другої ст.38 КУпАП не може носити довільного характеру та розумітися суто формально.

Так, у справі «Волков проти України» (Оlеksаndr Vоlkovv.Ukraine,рішення від 09.01.2013року,заява №21722/11) Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень» (§ 137, 139).

Також, практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення таке тлумачення має бути виключно послідовним роз`ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним (ОАО Neftyanaya KompaniyaYukos v. russia, § 571).

Відтак принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення зазначених правопорушень, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

При розгляді справ даної категорії, слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою ЄСПЛ.

Враховуючи викладені обставини, суд приймає до уваги те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Керуючись принципом верховенства права і дотримуючись букви закону варто наголосити, що моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади). Так, суд вважає, що факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади).

При цьому складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є лише окремою процесуальною дією, вчиненою на підставі виявленого факту порушення, пов`язаного з корупцією (факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення). Сам протокол фактично є суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП, суд враховує положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Причому аналіз даної статті вказує, що такі обставини, як: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони, - можливо встановити лише шляхом розгляду справи по суті, та перевірки фактичних обставин.

Інші ж обставини, зазначені в ст.247 КУпАП встановлюються незалежно від фактичних обставин справи, в залежності від зазначеної конкретної обставини. Наприклад: смерті особи - свідоцтвом про смерть; неосудність - психіатричним висновком; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку - свідоцтвом про народження; строків притягнення особи до відповідальності - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених статтею 38 цього Кодексу, тощо.

Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. При цьому, ст.247 КУпАП, не надає право органу, що здійснює адміністративне провадження його закрити, а зобов`язує його це зробити. Встановлення будь-якої обставини в рішенні суду після закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, може порушити право особи на справедливий суд, оскільки таке рішення буде прийнято на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується."

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а).

Як вбачається з матеріалів справи, факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 було виявлено 26 лютого 2024 року, що підтверджується повідомленням начальника Відділу запобігання корупції Головного управління Національної поліції в Одеській області Д.Вербицького №53/201 від 26 лютого 2024 року на ім`я Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів Національної поліції за статтями 172-4-172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище). Отже, у зв`язку з тим, що днем виявлення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, яке було вчинено ОСОБА_1 , відповідно до матеріалів справи є 26 лютого 2024 року, з моменту отримання інформації про наявність складу такого порушення уповноваженими особою, то строк накладення адміністративного стягнення сплив 26 серпня 2024 року. Протокол про адміністративне правопорушення для розгляду до суду надійшов 25 липня 2024 року та згідно протоколу від 25 липня 2024 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області, не відбулося, у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи; справа розподілена судді Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31 липня 2024 року, тобто після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин вважаю за необхідне закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з тим, що закінчились строки накладення адміністративного стягнення, з урахуванням положень ч.4 ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 247, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Суддя В. С. Миргород