Головуючий у суді першої інстанції: Сухарева О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №362/2888/24

провадження №33/824/4842/2024

26 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Крикунова Дмитра Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (посвідчення водія НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не був безстороннім, а був упередженим та самостійно відшукував докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, про що свідчать наявний в матеріалах справи протокол, який на час його складання вже мав штамп про внесення інформації до автоматизованого обліку матеріалів про адміністративне правопорушення. В матеріалах справи відсутній супровідний лист з підрозділу адміністративної практики про направлення матеріалів до суду.

Свідок ОСОБА_2 під час підписання протоколу про адміністративне правопорушення повідомила поліцейського про те, що не чула відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Відтак письмові пояснення свідка ОСОБА_2 викликають обгрунтовані сумніви. Крім того, сумніви викликають і те, що ОСОБА_2 не могла надати пояснення щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом. За таких обставин, неупередженість свідка ОСОБА_2 викликає обгрунтовані сумніви.

Неупередженість свідка ОСОБА_3 викликає обгрунтовані сумніви, оскільки так само як і свідок ОСОБА_2 , не могла надати пояснення щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Портативні відеореєстратори не містять точно встановлених дати та часу пристроях, що в свою чергу є порушенням п.5 Розділу IIІнструкції із застосування та спричиняє неналежність доказів відеозаписів портативних відеореєстраторів. Адже відповідно до них неможливо точно встановити дату та час вчинення адміністративного правопорушення, відмови водія, доставлення до закладу охорони здоров'я, керування транспортним засобом.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який було складено 19 квітня 2024 року є неналежним та недопустимим доказом , оскільки акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів взагалі не складається у випадку відмови водія від проходження огляду, а отже його складання суперечить приписам чинного законодавства. У випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у лікарському закладі поліцейські мають у відповідності до п.8 Порядку огляду, фіксувати в протоколі відмову від проходження огляду, а не складати відповідний акт про проходження огляду.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання, в якому вінпросить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 року. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанову не отримував, дізнався про неї з ЄДРСР.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокатКрикунова Д.О.підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду, провадження у справі закрити.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення 19 квітня 2024 о 00.05 год. в Київській області в м. Васильків по вул. Декабристів водій ОСОБА_1 керував автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі ОСОБА_1 власноручно написав «Я ОСОБА_1 відмовляюсь від проходження медогляду по стану здоров'я».

Обставини вчиненого правопорушення, що викладені в протоколі, засвідчили своїми підписами свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, який був примусово переміщений на спеціальний майданчик, про що складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відеозапис, що міститься на диску як додатку до протоколу, є належним та допустимим доказом, оскільки містить інформацію щодо обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі за змістом Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксовано працівником поліції відповідно до положень ст. 266 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року.

З наданого працівниками поліції відеозапису слідує, що під час спілкування працівників поліції з водієм, в останнього були виявлені типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, та запропоновано йому пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння.На указану пропозицію працівників поліції водій відмовився, що було зафіксовано на камеру працівника поліції.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису. У такому випадку дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Доводи апеляційної скарги щодо розбіжності в часі відеозапису суд бере до уваги, однак таке твердження ОСОБА_1 не може бути використано на виправдання винної особи, оскільки не спростовує встановлені обставини правопорушення та не виключає технічну похибку визначення точного часу

Доводи апеляційної скарги в частині щодо упередженості свідків є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі, оскільки в даній ситуації вирішальним є наявність в матеріалах справи відеозапис, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Сам по собі факт складання працівником поліції акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який як зазначає апелянт, не складається у разі відмови водія від проходження огляду, не може свідчити про порушення працівниками поліції Інструкції і не спростовує обставини вчинення ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п.2.5 ПДР України, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 вересня 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна