П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.10.2024 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працюючого в.о. директора Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

22.08.2024 на розгляд Франківського районного суду м. Львова із Західного міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/20925/088/П/ПТ від 01.08.2024, складеного головним держаним інспектором відділу з питань праці північного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці Колівошко Н.П., ОСОБА_1 , в.о. директора Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» вчинив адміністративне правопорушення, яке виявлене під час проведення перевірки 01.08.2024 о 15:30 год. у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», юридична адреса: 01601, м. Київ -33, вул. Володимирська, буд. 68, фактичне місцезнаходження: 79060, м. Львів,вул. Пулюя, буд.42, порушення законодавства про працю, що містить ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП .

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в суд не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.268 КУпАП.

У суді представник ОСОБА_1 - адвоката Рісна Ю.Б. пояснила, що вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.41 КУпАП не визнає, заперечує викладенні у протоколі про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/20925/088/П/ПТ від 01.08.2024 порушення, на спростування яких подала суду письмові заперечення у справі про адміністративне правопорушення та додаткові письмові пояснення. Просила суд закрити провадження у даній справі щодо притягнення ОСОБА_1 , в.о. директора Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Рісної Ю.Б., з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази та письмові заперечення у справі про адміністративне правопорушення, додаткові письмові поясненнята долучені документи, приходжу до висновку, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, слід закрити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомісті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері, визначених у Кодексі законів про працю України, Законах України «Про охорону праці», «Про оплату праці», «Про відпустки», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» тощо.

Істотною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, є спеціальний субєкт - посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю. Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини, як у формі умислу, так і у формі необережності.

Диспозиція норми ч.1 ст. 41 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових, які передбачають конкретні правила щодо праці.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/20925/088/П/ПТ від 01.08.2024 року ОСОБА_1 ставиться у вину порушення, зокрема:

?вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» адміністрацією Відокремленого структурного підрозділу "Львівський фаховий коледж харчової i переробної промисловості Національного університету харчових технологій" виплата заробітної плати не проводиться на умовах, передбачених трудовим договором. Зокрема, нарахування заробітної плати бухгалтерією Коледжу ОСОБА_2 заступнику директора з виховної роботи, ОСОБА_3 - заступнику директора з навчальної роботи проводилась не на умовах, передбачених трудовим договором, а на підставі штатних розписів.

Так, ОСОБА_2 при прийнятті на роботу встановлено надбавку в розмірі 20% посадового окладу за престижність праці, як педагогічному працівнику з 02.01.2019, проте нарахування проводилось в період з липня 2022 року по червень 2024 року в розмірах - 15%, 10% та 5% посадового окладу.

ОСОБА_3 при прийнятті на роботу встановлено надбавку в розмірі 30% посадового окладу за престижність праці, як педагогічному працівнику з 04.01.2022, проте нарахування проводилось в період з липня 2022 року по червень 2024 року в розмірах - 15%, 10% та 5% посадового окладу.

?вимог частини третьої статті 23 КЗпП (в редакції, що діяла станом на 19.07.2022), якою передбачено, що роботодавець інформує працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають ix кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечено рівні можливості таких працівників для його укладення.

Адміністрацією Коледжу надано копію наказу Національного університету харчових технологій від 10.06.2024 №219-к, відповідно до якого: звільнено ОСОБА_2 30.06.2024 з посади заступника директора з виховної роботи BCП «Львівський фаховий коледж харчової i переробної промисловості HУXT» у зв`язку з закінченням строкового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України; звільнено ОСОБА_3 30.06.2024 з посади заступника директора з навчальної роботи BCП «Львівський фаховий коледж харчової i переробної промисловості HУXT» у зв`язку з закінченням строкового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

На момент припинення трудових відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за строковим трудовим договором, штатний poзпис передбачав штатні одиниці заступника директора з навчальної роботи та заступника директора з виховної роботи, проте роботодавець не проінформував працівників про вакансії, які відповідають ix кваліфікації, чим не дотримав вимоги частини третьої статті 23 КЗпП.

?вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою передбачено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП, здійснено не пізніш як до запровадження таких умов.

Так, ОСОБА_2 при прийнятті на роботу встановлено надбавку в розмірі 20% посадового окладу за престижність праці, як педагогічному працівнику з 02.01.2019, проте нарахування в період з липня 2022 року по червень 2024 року проводилось в розмірі - 15% посадового окладу, 10% посадового окладу та 5% посадового окладу.

ОСОБА_3 при прийнятті на роботу встановлено надбавку в розмірі 30% посадового окладу за престижність праці, як педагогічному працівнику з 04.01.2022, проте нарахування в період з липня 2022 року по червень 2024 року проводилось в розмірі - 15% посадового окладу, 10% посадового окладу та 5% посадового окладу.

Водночас, в ході проведення заходу контролю адміністрацією Коледжу не представлено документального підтвердження дотримання вимог частини 2 статті 3 Закону України № 2136, щодо повідомлення працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зміну умов оплати праці до ii запровадження.

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про оплату праці», держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та частиною першою статті 10 цього Закону.

Статтею 57 Закону України «Про освіту» визначено гарантії держави педагогічним, науково - педагогічним і іншим категоріям установ освіти, зокрема, виплата надбавок до заробітної плати.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Аналогічні положення містяться також у ст.13 Закону України «Про оплату праці», згідно якої оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Таким чином, оплата праці працівників коледжу, як осіб, заробітна плата яких фінансується з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Положеннями ч. 4 ст. 27 Закону України «Про фахову передвищу освіту» визначено, що заклад фахової передвищої освіти діє на основі власного статуту. Структурний підрозділ закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, основним видом діяльності якого є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти, діє на основі положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про фахову передвищу освіту» , управління закладом фахової передвищої освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють: 1) засновник (засновники); 2) керівник закладу фахової передвищої освіти; 3) колегіальний орган управління закладу фахової передвищої освіти; 4) вищий колегіальний орган громадського самоврядування; 5) органи студентського самоврядування; 6) наглядова рада; 7) інші органи, визначені установчими документами закладу освіти.

Згідно з ч.ч. 1 4 ст. 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту», безпосереднє управління діяльністю закладу фахової передвищої освіти здійснює його керівник (директор, начальник тощо). Права, обов`язки та відповідальність керівника закладу фахової передвищої освіти визначаються законодавством і установчими документами закладу фахової передвищої освіти.

Керівник є представником закладу фахової передвищої освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та установчими документами закладу фахової передвищої освіти.

Керівник закладу фахової передвищої освіти: 1) організовує діяльність закладу фахової передвищої освіти; 2) вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу фахової передвищої освіти, формує його структуру, формує і затверджує штатний розпис відповідно до законодавства, є розпорядником майна і коштів, забезпечує дотримання штатно-фінансової дисципліни ; 6) видає накази і розпорядження, надає доручення, обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу фахової передвищої освіти; 8) забезпечує виконання кошторису (фінансового плану), укладає договори; 9) приймає на роботу та звільняє з роботи працівників .

Керівник структурного підрозділу закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, основним видом діяльності якого є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти, виконує визначені цією статтею повноваження відповідно до вимог цього Закону у спосіб, визначений положенням про структурний підрозділ закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, та в межах повноважень, делегованих керівником закладу вищої освіти, іншої юридичної особи.

Згідно п.1.12. Положення про Відокремлений структурний підрозділ «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», для здійснення поставлених завдань Коледж має право серед іншого: приймати на роботу та звільняти з роботи педагогічних, науково-педагогічних та інших працівників відповідно до законодавства, формувати та затверджувати штатний розпис відповідно до законодавства, здійснювати фінансово-господарську, виробничу та іншу діяльність відповідно до законодавства, Статуту Національного університету харчових технологій та цього Положення; розпоряджатися власними надходженнями, зокрема від надання платних послуг.

У пункті 6.12. Положення про Відокремлений структурний підрозділ «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» визначено завдання, права та обов`язки директора Коледжу, серед яких: здійснює безпосереднє управління Коледжем; організовує діяльність Коледжу; вирішує питання фінансово-господарської діяльності Коледжу, формування його структури, формування штатного розпису та затвердження відповідно до законодавства, розпорядження майном та коштами, забезпечення дотримання штатно-фінансової дисципліни; видає накази та розпорядження, надає доручення, обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Коледжу; забезпечує виконання кошторису, укладає договори; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників; встановлює розміри доплат, надбавок, премій, матеріальної допомоги та заохочення педагогічних, науково-педагогічних та інших працівників Коледжу відповідно до законодавства України та Колективного договору.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів» установлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці.

Відповідно до довідки бухгалтерії коледжу та долучених витягів з розпису асигнувань державного бюджету на відповідні роки вбачається, що кошти для коледжу надходять безпосередньо від Міністерства освіти і науки України до УДКСУ у Франківському районі м. Львова на рахунок коледжу. При здійсненні своєї діяльності коледж керується кошторисом на відповідний рік, помісячним планом використання бюджетних коштів, витягами з річного розпису асигнувань державного бюджету та змінами до них, що вносяться протягом бюджетного року. Впродовж бюджетних років 2022-2024 неодноразово змінювалися суми асигнувань коледжу, що вплинуло на розмір надбавки, яка підлягала виплаті педагогічним та науково-педагогічним працівникам.

Згідно наданих представником ОСОБА_1 - адвокатом Рісною Ю.Б.протоколу №1 засідання педагогічної ради від 30.08.2022 та протоколу №1 засідання педагогічної ради від 31.08.2023 та списків присутніх на них працівників, що було проведено у Коледжі 31.08.2022 та 31.08.2023 засідання педагогічної ради, в тому числі були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де слухали ОСОБА_3 , заступника директора з навчальної роботи, про затвердження педагогічного навантаження викладачів коледжу на 2022-2023 та 2023-2024 навчальні роки та встановлення надбавки у розмірі 5% посадового окладу за престижність педагогічної праці, визначеної на підставі постанови КМУ від 23.03.2011 №377, яка зачитувала відповідні накази №82 від 31.08.2022 та №71 від 30.08.2023.

Судом також враховано, що згідно протоколів педагогічних рад, після оголошення відповідних наказів, вирішено затвердити педагогічне навантаження за вказані періоди та встановити надбавку в розмірі 5% посадового окладу за престижність педагогічної праці.

Як вбачається із копій наказів №82 від 31.08.2022 «Про розподіл педагогічного навантаження на 2022-2023 н. р.» та №71 від 30.08.2023 «Про розподіл педагогічного навантаження на 2023-2024 н. р.», за підписом директора ОСОБА_4 , встановлено педагогічним працівникам коледжу на 2022-2024 навчальний рік таке педагогічне навантаження та надбавку у розмірі 5 % за престижність педагогічної праці згідно з Постановою КМУ від 23.03.2011 №377.

Таким чином, присутніх працівників Коледжу на засіданнях педагогічної ради від 30.08.2022 та від 31.08.2023 було повідомлено зі змістом наказів, яким встановлювався (зменшувався) розмір надбавки за престижність праці у розмірі 5%, в тому числі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується змістом таких протоколів та підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на списках присутніх на засіданнях педагогічної ради.

Разом з цим, за загальним правилом про зміну істотних умов праці (систем і розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, установлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та ін.) працівника потрібно повідомити не пізніше ніж за два місяці (ч. 3 ст. 32 КЗпП України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX, у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Разом з цим, питання щодо повноважень керівника установи стосовно встановлення розміру надбавки за престижність праці педагогічним працівникам на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», із відповідними змінами, було предметом розгляду Верховного Суду у справі №579/2050/16-ц (постанова від 18.09.2019). Під час розгляду вищезазначеної справи Суд дійшов висновку, що, встановлюючи надбавку за престижність праці у граничному розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 №373, керівник установи діяла у межах свої повноважень та з дотриманням вимог законодавства України щодо видатків бюджетних асигнувань.

У постанові Верховного Суду від 10.11.2023 року у справі № 240/1262/21 суд виснував, що надбавка за престижність праці у розмірі від 5 до 30 відсотків є істотною умовою праці. Скасування такої надбавки в цілому свідчило б про погіршення умов праці. Однак законодавством передбачено можливість встановлення надбавки в розмірі від 5 до 30 відсотків з огляду на певні умови, зокрема, фонд оплати праці, посади. Тому зменшення надбавки з 20 до 5 відсотків є правомірним і не свідчить про зміну істотних умов праці (п. 41).

Матеріли справи не містять доказів виявлення органом Держпраці порушення Коледжем граничних розмірів виплати надбавок в межах діапазону від 5% до 30% у межах фонду оплати праці.

З огляду на викладене та з врахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.11.2023 у справі №240/1262/21, суд не вбачає порушень в діях ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.10 Закону "україни "Про організацію трудових віідносин в умовах воєнного стану".

Також суд звертає увагу, що накази №82 від 31.08.2022 та №71 від 30.08.2023, якими затверджено педагогічне навантаження на 2022-2024 н. р. та встановлена надбавка за престижність педагогічно праці у розмірі 5% від посадового окладу були прийняті директором ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 тимчасово виконує обов`язки директора Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» з 22 березня 2024 року до заміщення посади в установленому законом порядку, що стверджується копією наказу №118к від 20.03.2024 «Про особовому складу ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» ректора Національного університету харчової технології Олександра Шевченка.

Однак, згідно протоколу про адміністрпативне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення правопорушення за період з липня 2022 року, тобто у період, коли ОСОБА_1 не обіймав посади керівника коледжу.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 26 Закону України «Про освіту», керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. В межах наданих йому повноважень керівник закладу освіти, окрім іншого, вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки.

При здійсненні перевірки Держпраці встановлено, що штатний poзпис коледжу передбачав штатні одиниці заступника директора з навчальної роботи та заступника директора з виховної роботи, проте роботодавець не проінформував працівників про вакансії, які відповідають ix кваліфікації, чим не дотримав вимоги частини третьої статті 23 КЗпП.

Частиною третьою статті 23 Кодексу законів про працю передбачено, що роботодавець інформує працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають ix кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечено рівні можливості таких працівників для його укладення.

Згідно з копією наказу №703к від 26.12.2018 «Про особовому складу Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» ректора Національного університету харчової технології ОСОБА_5 , прийнято ОСОБА_2 на посаду заступника директора з виховної роботи Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ терміном на п`ять років з 02.01.2019 по 31.12.2023 за строковим трудовим договором.

Згідно з копією наказу №533к від 23.12.2020 «Про особовому складу ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» в.о. ректора Національного університету харчової технології ОСОБА_6 , прийнято к.пед.н. ОСОБА_3 на посаду заступника директора з навчальної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» з 04.01.2021 по 03.01.2022 за строковим трудовим договором.

Згідно з копією наказу №566-к від 30.12.2021 «Про особовому складу ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» ректора Національного університету харчової технології Олександра Шевченка, прийнято к.пед.н. ОСОБА_3 на посаду заступника директора з навчальної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» з 04.01.2022 по 03.01.2024 за строковим трудовим договором.

Згідно з копією наказу №520-к від 29.12.2023 «Про особовому складу Відокремленого структурного підрозділу «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» ректора Національного університету харчової технології Олександра Шевченка, продовжено ОСОБА_2 термін роботи на посаді заступника директора з виховної роботи ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» з 01.01.2024 до 30.06.2024 за строковим трудовим договором, та продовжено ОСОБА_3 термін роботи на посаді заступника директора з навчальної роботи ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» з 01.01.2024 до 30.06.2024 за строковим трудовим договором.

Згідно з копії наказу №219-к від 10.06.2024 «Про особовому складу Відокремленого структурного підрозділу «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» ректора Національного університету харчової технології Олександра Шевченка, звільнено ОСОБА_2 30.06.2024 з посади заступника директора з виховної роботи ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпАП України, та звільнено ОСОБА_3 30.06.2024 з посади заступника директора з навчальної роботи ВСП «Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості НУХТ» у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпАП України.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно вищевказаних наказів, як прийнято так і звільнено з посад заступників директора саме наказами ректора Національного університету харчової технології.

Пунктом 3.2.2. Положення про Відокремлений структурний підрозділ «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» передбачено, що ректор у порядку, встановленому законодавством та Статутом Університету: призначає та звільняє з посади директора Коледжу за згодою більшістю від повного складу органу громадського самоврядування Коледжу, та призначає на посади та звільняє заступників директора, головного бухгалтера Коледжу за поданням директора, затверджує їх посадові інструкції.

За таких обставин, до повноважень в.о. директора Коледжу ОСОБА_1 не відноситься прийняття на роботу та звільнення з роботи заступників директора Коледжу, що є виключною компетенцією ректора Національного університету харчової технології (пункт 3.2.2. Положення про Відокремлений структурний підрозділ «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій»).

Судом також враховано, що Відокремлений структурний підрозділ «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», не погодивсявисновками акту № ЗХ/ЛВ/20925/088 від 01.08.2024 перевірки, які лягли в основу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, що стало підставою для .направлення скарги до Державної служби України з питань праці, а також вказані висновки акту перевірки є предметом судового розгляду Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/17559/24.

За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП). Тому протокол є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Відповідно до ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити обов`язкові реквізити та інформацію, необхідну для повного та всебічного подальшого дослідження цього протоколу судом. Одним із таких реквізитів є «місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами, у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Більше того, у разі, якщо складений протокол як один із ключових доказів містить розбіжності, або неточності, то суддя не має права усувати їх, чи самостійно відшуковувати докази винуватості особи, оскільки візьме на себе функції сторони обвинувачення та змінить обсяг інкримінованого правопорушення.

Відтак, суддя критично оцінює протокол про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/20925/088/П/ПТ від 01.08.2024, так як такий, що сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно в сукупності доводили факт вчинення Діди ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, матеріали справи не містять.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої , якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищевказані докази суддя оцінює з урахуванням положення ст.252 КУпАП, де, зокрема, зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 284 КУпАП містить вичерпний перелік постанов, які можуть бути прийняті судом за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення - це постанови про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, та про закриття справи.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 41КУпАП.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 221, 247, 283,284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Кушнір Б.Б.