Провадження № 33/801/787/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн, а також стягнуто з неї на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 19.06.2024 о 14 год. 40 хв. в м. Вінниця, вул. Коцюбинського, буд. 78, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SCANIA Р250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була уважною, не слідкувала за зміною дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та здійснила наїзд на перешкоду (дерево), що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками ТЗ та іншого майна (дерева), чим порушила вимоги п. 12.1, 2,3 б ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, в якій просить визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною, та поновити його, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі також зазначає, що оскільки не приймала участі у справі то про ухвалене рішення дізналася 14.08.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень, яке оприлюднено 12.08.2024 відповідно у встановлений законодавством десятиденний строк реалізувати своє право на апеляційне оскарження не мала можливості, а тому просить суд поновити строк на апеляційне оскарження з 14.08.2024, що передбачено ст. 294 КУпАП.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана постанова містить формальний опис доказів, зокрема безпідставно інкриміновано порушення п.12.1 ПДР, оскільки поліцією в протоколі не вказано з якою швидкістю рухався водій, не наведено обґрунтувань з якою швидкістю мала рухатись, не наведено причинно-наслідкового зв`язку між швидкістю та зіткненням, не дивлячись, що швидкість була 10 км/год. З письмових пояснень та з запису протоколу вбачається, що скаржник не погоджується зі складанням відносно неї протоколу.

Вказує, що суд не взяв до уваги, що відповідно до схеми ДТП, експлуатаційний стан ділянки не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану». Відповідно до п. 3.4.4 ДСТУ 3587-97 відстань між кромкою проїзної часини вулиць і доріг населених пунктів і кроною дерев повинна бути не менше ніж 0,5 м.

Зазначає, що зі схеми ДТП під позначкою 3 зображено місце зіткнення з гілкою дерева, яка була над проїзної частиною, а оскільки вона була вкрита листям, виявити небезпеку було неможливо.

В матеріалах справи не вбачається наявності попереджувального дорожнього знаку 3.1 «рух заборонено», дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» чи інших технічних засобів організації дорожнього руху. Відповідно до с.ст.9,14, 16 ЗУ «Про дорожній рух» за ст.. 24 власники доріг, вулиць, переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях, що знаходяться у їх відані. Проте всупереч вказаним нормам на даній ділянці не було дотримано даних вимог, за що є відповідальні посадові особи балансоутримувача дороги.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП у разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити.

Суду пояснила, що не вважає себе винуватою, оскільки була обережною. Її повідомили, що вулиця вузька, тому вона попросила менеджера фірми, який йшов попереду транспортного засобу, здійснювати керування шляхом подачі їй сигналів руками. Проте навіть він налякався і втік від того, що дерево несподівано почало падати. Від такого зіткнення повинна була вломитися гілка, але не впасти дерево. Мешканці будинку казали, що це дерево давно повинно було впасти.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.

Тому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 12.1, 2.3б Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Диспозицією статті 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють вказані правила.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 2.3 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1); схему місця ДТП (а.с. 2) та пояснення (а.с. 3,4).

Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.06.2024 вбачається, що ОСОБА_1 не дотрималася правил дорожнього руху, зокрема здійснила наїзд на перешкоду (дерево). Оскільки своїми односторонніми діями могла попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.

На переконання апеляційного суду схема місця ДТП складена у відповідності до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, на якій зображено усі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню. І при цьому дана схема була підписана водієм ОСОБА_1 , будь-яких заперечень щодо змісту складеної схеми водій не висловила.

Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в її діях вбачаються ознаки порушення вимог п. 12.1, п. 2.3 б ПДР, що свідчить про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, скаржник не дотрималася елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвела наїзд на дерево, тобто дії ОСОБА_1 безпосередньо знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді технічних пошкоджень.

Вказане узгоджується з вище переліченими доказами, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить і суддею апеляційного суду не встановлено.

Також матеріали справи не містять доказів на спростування вини ОСОБА_1 в порушенні нею п. 12.1, 2.3 б ПДР України, які регламентують, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, з посиланням на будь-які належні та допустимі докази, які б доводили факт її невинуватості і вказували б не невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи скаржника на порушення працівниками поліції процедури складання протоколу, зокрема не зазначення працівниками поліції з якою швидкістю рухався водій, з якою швидкістю мала рухатись та не наведення причинно-наслідкового зв`язку між швидкістю та зіткненням, а також про те, що в матеріалах справи не вбачається наявності на місці ДТП попереджувального дорожнього знаку 3.1 «рух заборонено», дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» чи інших технічних засобів організації дорожнього руху, є необґрунтованими, оскільки їй не інкримінується порушення відповідних приписів ПДР.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання на вимоги ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», оскільки ДСТУ 3587-97 втратив чинність, та з 01.12.2022 року діє ДСТУ 3587:2022, та такі доводи апріорі є помилковими, оскільки водій ОСОБА_1 не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, порушила вимоги ПДР України, внаслідок чого здійснила наїзд на перешкоду - дерево, що й утворило дорожньо-транспортну пригоду та її наслідки. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дослідивши наявні докази, апеляційний суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами зібраними у даній справі.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, суддею апеляційного суду не встановлено.

ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на які вона посилалася в апеляційній скарзі та не надано доказів на спростування вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тобто відомості, які зазначені в адміністративному протоколі в даній справі відповідають фактичним її обставинам. Відтак вказані доводи не спростовують правильних висновків суду.

Водночас суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення її процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження скаржника, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі, оскільки не спростовують правильність прийнятого районним судом рішення.

Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко