ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2515/24 Справа № 212/6554/24 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Круподеря Д. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Круподеря Д.О., за участю секретаря судового засідання Бадалян Н.О., захисника Макарової А.Ф., особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Макарової А.Ф. на постанову судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої у ТОВ «Сандоз Україна», яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 30.05.2024 року о 09 год 45 хв в м. Кривий Ріг, у Покровському р-ні, по вул. Едуарда Фукса, 40, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним, під час перестроювання не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку зліва, в результаті чого змусила гр. ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , різко змінити напрямок руху, в результаті чого останній здійснив наїзд на бордюрний камінь розділювальної смуги. В результаті ДТП транспортний засіб отримало механічні ушкодження, що спричинило матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 2.3б, 10.1, 10.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З таким судовим рішенням не погодилась захисник та оскаржила в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати, провадження закрити на підставі відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ДТП відбулось 30.05.2024 року, однак протокол про адміністративне правопорушення, в порушення вимог закону складений з порушенням строку, а саме 17.06.2024 року.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам пособі не є доказом скоєння без підтвердження іншими доказами. В даному випадку, суд порушив принцип доведеності вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, оскільки досліджені судом докази є суперечливими, а показання учасників провадження, не узгоджуються між собою.

Звертає увагу, що обставини викладені в протоколі не узгоджуються з іншими доказами, зокрема зі схемою ДТП, з якої неможливо встановити, в який момент руху водій ОСОБА_1 змусила водія ОСОБА_2 різко змінити напрямок руху. ОСОБА_1 перед перестроюванням переконалась, що це буде безпечно та включивши лівий покажчик повороту почала маневр та рухалась прямо, лише потім їй перекрив дорогу інший учасник дорожнього руху та вона дізналась, що він отримав пошкодження автомобіля.

Вказує на явні суперечності, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 змінив напрямок руху в результаті чого він здійснив наїзд на бордюрний камінь, однак відповідно до його показань, у зв`язку з різким гальмуванням автомобіль відкинуло на бордюрний камінь.

Наголошує, що матеріалами справи неможливо встановити, в який момент руху та при якому розташуванні транспортних засобів була створена небезпека, в результаті чого транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 наїхав на бордюрний камінь.

Також матеріалами справи не встановлено, чи перебувати дії ОСОБА_1 у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови дотримано не було.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Так, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 , суддя взяв за основу протокол серії ААД №737607 від 17.06.2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП; схему місця ДТП та фототаблицю до неї; письмові пояснення ОСОБА_3 від 30.05.2024 року, яка 30.05.2024 року знаходилася в автомобілі ВАЗ 21099, який рухався о 09-45 год по вул. Е.Фукса; письмові пояснення ОСОБА_2 від 30.05.2024 року та 11.06.2024 року; письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.05.2024 року, 07.06.2024 року; письмові пояснення ОСОБА_4 від 07.06.2024 року.

В судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні поясненням наданим в суді першої інстанції, та показала, що рухалася у середній смузі. ОСОБА_2 рухався в крайній лівій смузі, перед здійсненням маневру, а саме перестроюванням у крайню ліву смугу включила лівий покажчик повороту та переконалася в безпечності здійснення маневру та продовжила рух. Згодом ОСОБА_2 перекрив дорогу ОСОБА_1 та почав звинувачувати в ДТП.

Допитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 показав, що рухався у крайній лівій смузі, з середньої смуги почав зміщатися автомобіль, тому він почав різко гальмувати, внаслідок чого автомобіль останнього викинуло на бордюр, що розділяє дорогу. Зазначив, що не бачив попереджувальних сигналів автомобіля ОСОБА_1 про початок маневру.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4 наданих в суді першої інстанції останній показав, що рухався в середньому ряду, попереду його автомобіля знаходився автомобіль ОСОБА_1 . Крайній лівий ряд проїзної частини був порожній, автомобіль потерпілого об`їхав його автомобіль та ОСОБА_1 почала здійснювати перестроювання з середнього ряду у лівий ряд для здійснення розвороту, автомобіль ОСОБА_2 почав гальмувати.

Відповідно до п. 2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Ї

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріалами справи не встановлено, в який саме момент, ОСОБА_1 змінила напрямок руху на ліву смугу, де саме в цей момент перебував ОСОБА_2 та за яких підстав він вирішив змінив напрямок руху, а саме почав гальмувати, яким саме чином ОСОБА_1 вплинула на вказані дії ОСОБА_2 .

Разом з цим, схемою ДТП встановлено кінцеве розташування автомобілів, відповідно до якого автомобіль ОСОБА_2 перебуває попереду автомобіля ОСОБА_1 , зіткнення між ними не відбулося.

Будь яких відомостей про те, що автомобілі рухались паралельно один до одного в матеріалах справи відсутні.

Пояснення ОСОБА_2 , що дії ОСОБА_1 вимусили його зробити екстрене гальмування у зв`язку із маневром останньої вліво, не знаходять свого підтвердження, оскільки в цьому разі з великою вірогідністю автомобілі отримали б пошкодження в результаті зіткнення, чого не відбулося.

Виходячи з наведеного, неможна стверджувати, що водій ОСОБА_2 почав змінювати напрямок руху саме від здійснення маневру ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відсутні докази порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.3б, 10.1, 10.3 ПДР України.

Отже, наявні в матеріалах справи докази вказують лише на факт наїзду на бордюрний камінь водієм ОСОБА_2 . В свою чергу, докази, які містяться в матеріалах справи не вказують, що вказана зміна напрямку руху ОСОБА_2 настала саме від дій ОСОБА_1 . Отже відсутній беззаперечні докази, щоб поза розумним сумнівом стверджувати про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та зміною напрямку руху водія ОСОБА_2 , в наслідок якого останній наїхав на бордюр ний камінь.

Відповідно положення статті 124 КУпАП, відповідальність за статтею 124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР України.

Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні читко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.

Однак, у даному випадку жодних порушень ПДР, що потягли за собою настання ДТП, у діях ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3б,10.1, 10.3 ПДР України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є неправильними, оскільки не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з порушенням норм ст. 254 КУпАП, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відбулись 30.05.2024 року, відомості до ЄРДР не вносились, кримінальне провадження не розпочиналось, більшість письмових пояснень відібрані 30.05.2024 року, додаткові пояснення ОСОБА_2 складені 11.06.2024 року, при цьому протокол про адміністративне правопорушення складений 17.06.2024 року, тобто з порушенням вимог ст. 254 КУпАП, що є підставою для визнання вказаного протоколу недопустимим доказом.

Отже, доводи в апеляційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_1 порушень вимог ПДР, а відтак і складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, не можна вважати обґрунтованим рішення суду першої інстанції про визнання його винним.

Оскільки при постановленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Макарової А.Ф. задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року, щодо ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя