Провадження № 33/824/4643/2024 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кулигіна А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кулигіна А.Є. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02.05.2024 о 20 годині 00 хвилин керував електросамокатом Lenovo на просп. Берестейському, 71/2 в м. Києві. Зважаючи на те, що у працівників патрульної поліції були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння згідно із ознаками такого стану, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисника Кулигіна А.Є. вказано, що постанова судді є незаконною, а тому підлягає скасуванню. На обґрунтування доводів захисник зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені ним доводи про те, що ОСОБА_1 не має статусу водія в розумінні п. 1.10 ПДР України, оскільки керував електросамокатом і посвідчення водія не має, а отже на нього не поширюються вимоги п. 2.5 ПДР, за порушення яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, адже вони стосуються водіїв. Крім цього, апелянт звернув увагу на те, що висновки суду про віднесення електросамоката до транспортного засобу обґрунтовуються постановою ВС від 15.03.2023 (справа № 127/5920/22), однак захисник вважає, що посилання на цю постанову не є коректним, адже обставини справи різняться та вказав, що навіть визначення електросамоката як транспортного засобу не спростовує тієї обставини, що ОСОБА_1 не мав статусу водія в розумінні п. 1.10 ПДР України, а отже на нього не поширювались вимоги п. 2.5 ПДР. Також апелянт зазначив, що суд проігнорував вчинене поліцейськими грубе порушення ст. 266 КУпАП, а саме те, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою «Драгера», вони не запропонували останньому провести такий огляд в закладі охорони здоров`я, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом та свідчить про те, що відмова від проходження огляду не підтверджується. Вказав, що сам по собі факт того, що ОСОБА_3 вказує на відео, що вживав алкоголь, не підтверджує, що він був в стані алкогольного сп`яніння. Додатково звернув увагу на те, що ОСОБА_1 рухався на велосипедній доріжці, а не по проїжджій частині дороги та вказав, що додаткові витрати в розмірі 17000 грн. штрафу для його сім`ї наразі є значними, оскільки останній перебуває на військовій службі, що підтверджується відповідною довідкою, та потребує істотних витрат на амуніцію. За таких обставин просить суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення:

захисника, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Кулигіна А.Є. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, суддею вірно встановлено та наведено в постанові, що ОСОБА_1 повинен був на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння внаслідок виявлення таких ознак як різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому суд зважає на те, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є водієм в розумінні п.1.10 ПДР України, а тому на нього не поширюються вимоги п. 2.5 ПДР і, відповідно, у нього не виникало обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до диспозиції та санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальності за вказаною статтею підлягають особи, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння, а також особи, які керують транспортним засобом та які відмовились від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає різні види стягнень за вказаною статтею, які можуть бути накладені на водіїв та на інших осіб. Тобто, до відповідальності за вказаною статтею можуть бути притягнуті не лише водії транспортних засобів (в розумінні положень п.1.10 ПДР), а і інші особи, які керують транспортним засобом незалежно від наявності в такої особи посвідчення водія.

Доводи апеляційної скарги про те, що електросамокат не є транспортним засобом також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що електросамокат відповідає поняттю «транспортний засіб», оскільки призначений для перевезення людей, на ньому встановлений механізм, за допомогою якого самокат приводиться в рух, що відповідає визначенню транспортного засобу, наведеному у п.1.10 Правил дорожнього руху.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 рухався не по проїздній частині, а по велосипедній доріжці не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст. 130 КУпАП та необхідності притягнення його до відповідальності за вказаною статтею.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи захисника про порушення працівниками поліції порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з тим, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд у медичному закладі.

Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, в закладі охорони здоров`я та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, на що ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, а потім відмовився взагалі проходити будь - який огляд.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Порушень законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування судового рішення, не встановлено. Підстав для зміни постанови в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд також не вбачає, оскільки захисником не наведено об`єктивних та належних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 посвідчення водія у встановленому порядку не отримував.

Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 рокущодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Кулигіна А.Є. залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька