"14" лютого 2024 р. Справа № 363/4205/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 484255 від 31.07.2023 року вбачається, що 31.07.2023 року о 16 год. 10 хв. у с. Хотянівка Київської області, вул. Лісова, 26, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу, або в медичній установі. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судове засідання від 25.01.2024 року ОСОБА_1 з`явився, висловив заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

30.07.2023 року приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 залишив автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , на узбіччі за адресою: с. Хотянівка Київської області, вул. Лісова, неподалік буд. 26, оскільки транспортний засіб через наявні у нього технічні несправності (не працював стартер) не міг здійснювати рух. Після цього ОСОБА_1 пішов додому. 31.07.2023 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 повернувся до автомобіля, сів в нього та, не здійснюючи жодних функцій з керування транспортним засобом, не заводячи його, почав чекати всередині автомобіля свого товариша ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 домовився, щоб ОСОБА_2 допоміг йому відбуксирувати автомобіль до станції технічного обслуговування транспортних засобів.

Під час перебування всередині автомобіля, не здійснюючи при цьому жодних функцій з керування ним, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , до нього під`їхав службовий автомобіль працівників поліції, після чого підійшли працівники поліції. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, показав багажне відділення. У ході спілкування працівники поліції повідомили, що в ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю. Однак ОСОБА_1 заперечив працівникам поліції факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ані 30.07.2023 року, ані 31.07.2023 року не вживав алкогольних напоїв.

Не зважаючи на це, як пояснив ОСОБА_1 , працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або зазначили про можливість відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому працівники поліції жодним чином не роз`яснювали ані порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ані відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, ані прав та обов`язків, які має ОСОБА_1 . Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у спеціальному медичному закладі. Оскільки працівники поліції погрожували ОСОБА_1 забрати автомобіль та водійське посвідчення, то ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , з будь-якими скаргами на протиправні дії працівників поліції до правоохоронних органів він не звертався.

У подальшому, як пояснив ОСОБА_1 , працівниками поліції було залучено двох свідків, у присутності яких йому повторно запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння лише на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. Однак ОСОБА_1 повторно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений зі змістом складеного протоколу, підпис на протоколі дійсно належить йому. Однак при цьому ОСОБА_1 зазначив, що підписував протокол, коли він був ще не заповнений працівниками поліції, тобто підписував пустий бланк, а пояснення, що наявні у протоколі, він написав під тиском працівників поліції.

У кінцевому підсумку ОСОБА_1 , не заперечуючи факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у судовому засіданні зазначив, що 31.07.2023 року у момент, коли до нього підійшли працівники поліції, він просто сидів всередині автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , чекав свого товариша, жодних функцій з управління транспортним засобом не здійснював. Крім того, ОСОБА_1 заперечив наявність підстав для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки 31.07.2023 року не вживав алкогольних напоїв, не мав ознак алкогольного сп`яніння, а також вказав на те, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд у медичному закладі. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

У судове засідання від 14.02.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від захисника ОСОБА_1 адвоката Ан І.М. надійшло клопотання про проведення засідання без участі ОСОБА_1 , але за участі захисника Ан І.М. у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може взяти особисту участь у судовому засіданні через зайнятість доглядом за хворою дитиною та батьківським піклуванням за іншими дітьми.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, зважаючи на те, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП дана категорія справ не відноситься до справ, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до відповідальності, а також враховуючи, що права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 у судовому засіданні представлені захисником Ан І.М., правова позиція з якою повністю узгоджена, то суд вважає за можливим проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , але у присутності його захисника.

На додаток до цього, стороною захисту надано письмові заперечення (а.с. 41-50), в яких зазначено про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з наступних підстав: 1) на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом; 2) поліцейськими не доведено законності зупинки транспортного засобу; 3) поліцейськими не роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки під час складання протоколу; 4) поліцейським не вказано, які саме ознаки сп`яніння вбачаються у ОСОБА_1 , а матеріали справи містять суттєві розбіжності щодо ознак сп`яніння ОСОБА_1 ; 5) пояснення свідків, присутніх на місці зупинки транспортного засобу, є неповними.

У судове засідання також викликалися та з`явилися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення сержант поліції ОСОБА_3 та старший сержант поліції ОСОБА_4 , які надали пояснення наступного змісту з приводу складеного адміністративного матеріалу.

31.07.2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали виконання службових обов`язків шляхом патрулювання території с. Хотянівка Вишгородського району Київської області. Під час патрулювання території вказаного населеного пункту ними було помічено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не був пристебнутий пасками безпеки. Вказаний факт порушення вимог ПДР України ними було помічено при здійсненні вказаним автомобілем маневру повороту ліворуч, коли через скло водійської двері було повноцінно видно водія транспортного засобу. У зв`язку з цим працівниками поліції було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 . Всередині вказаного транспортного засобу перебував лише один чоловік, яким, як було встановлено після перевірки документів, був ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з виявленим порушенням вимог ПДР України працівниками поліції було розпочато оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, тобто за порушення правил використання ременів безпеки. Розгляд факту вчинення даного правопорушення закінчився закриттям провадження на підставі ст. 22 КУпАП та оголошенням ОСОБА_1 усного зауваження.

У той же час, як слідує з пояснень працівників поліції, під час спілкування з водієм, щодо порушення ним ПДР, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 добровільно та з власної ініціативи повідомив, що напередодні (30.07.2023 року) вживав алкогольні напої. У зв`язку з цим працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. ОСОБА_1 також було роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП. Не зважаючи на це, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, мотивуючи це тим, що напередодні дійсно вживав алкогольні напої.

З метою фіксації факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції було зупинено двох свідків, у присутності яких повторно запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі, на що ОСОБА_1 повторно відмовився. На додаток до цього, у присутності двох свідків ОСОБА_1 добровільно підтвердив, що його дійсно було зупинено, підтвердив факт керування автомобілем, зазначивши напрямок звідки та куди їхав. Жодних заперечень, зауважень, скарг з боку ОСОБА_1 не надходило, протягом всього часу між ОСОБА_1 та працівниками поліції йшло спокійне спілкування, без будь-якого тиску, примусу та погроз.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції у його присутності та присутності свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлено ОСОБА_1 з його правами та обов`язками. Зі змістом вказаного протоколу ОСОБА_1 особисто ознайомився, відмовившись спочатку надавати пояснення. Однак пізніше ОСОБА_1 добровільно написав особисті пояснення та підписав протокол. Доводи щодо того, що ОСОБА_1 підписував порожній протокол, не відповідають дійсності. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про його відсторонення від керування транспортним засобом. Транспортний засіб не вилучався, оскільки місце його зупинки не перешкоджало іншим учасникам дорожнього руху, а водійське посвідчення не вилучалося через те, що воно було наявне у ОСОБА_1 в додатку Дія.

Крім того, працівники поліції зазначили, що протягом всього часу з моменту зупинки транспортного засобу та до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не мав та не висловлював жодних заперечень, зауважень, добровільно та неодноразово підтвердив факт керування автомобілем, зазначивши, що їхав забирати жінку, підтвердив працівникам поліції факт вживання алкогольних напоїв 30.07.2023 року, добровільно відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, після чого добровільно та без будь-яких зауважень підписав протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, протягом всього часу працівниками поліції здійснювала повна відеофіксація на нагрудну камеру, після чого вона була передана у відділ адміністративної практики та оформлення матеріалів справи. Однак чому суду надано неповний відеозапис працівникам поліції невідомо. Розбіжності у часі, який зазначається на боді-камері, та реальним часом, що мав місце за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівники поліції пояснили технічним збоєм.

У судове засідання викликалися також свідки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від них не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти розгляду справи за відсутності викликаних свідків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 484255 від 31.07.2023 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 31.07.2023 року о 16 год. 10 хв. у с. Хотянівка Київської області, вул. Лісова, 26, керування транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт здійснення ним 31.07.2023 року о 16 год. 10 хв. у с. Хотянівка Київської області керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначивши при цьому, що 30.07.2023 року він залишив вказаний транспортний засіб у с. Хотянівка Київської області по вул. Лісова, неподалік буд. 26, оскільки через наявні у нього технічні несправності автомобіль не міг їхати. 31.07.2023 року ОСОБА_1 повернувся до свого автомобіля та чекав у ньому свого товариша ОСОБА_2 , який погодився допомогти відбуксирувати автомобіль до станції технічного обслуговування. Однак при цьому, за поясненнями ОСОБА_1 , 31.07.2023 року він лише сидів всередині вказаного автомобіля, жодних функцій з управління ним не здійснював, чекав свого товариша і саме в цей момент до нього підійшли працівники поліції.

Стороною захисту також висловлено заперечення проти доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

У той же час забезпечити прибуття у судове засідання ОСОБА_2 з метою підтвердження вищевикладених пояснень сторона захисту не змогла, пояснивши це перебуванням вказаної особи за кордоном. При цьому сторона захисту не заперечувала проти проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_2 .

Опитані у судовому засіданні працівники поліції підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. В обґрунтування пояснень працівниками поліції було зазначено, що 31.07.2023 року у с. Хотянівка Київської області, на вул. Лісна ними було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки його водій не був пристебнутий ременями безпеки, що є порушенням вимог ПДР України. За кермом зупиненого автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , як і в цілому всередині нього, був лише ОСОБА_1 , який жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом, а навпаки повідомив працівниками поліції про те, що він їде з СТ Каскад до магазину «Фора».

Таким чином, з пояснень працівників поліції вбачається не тільки факт перебування автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , у русі 31.07.2023 року о 16 год. 10 хв., але і підстава для зупинки транспортного засобу у виді порушення його водієм вимог ПДР України.

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 9), на якому міститься файл з відеозаписом під назвою «0000000__0012B» тривалістю 02 хв. 12 сек. Вказаний відеозапис зроблений на нагрудну камеру працівника поліції, а зафіксовані на ньому обставини та події за датою і місцем співпадають з обставинами і подіями, що розглядаються в межах даної справи.

При дослідженні вказаного відеозапису судом встановлено, що 31.07.2023 року о 16 год. 00 хв. працівниками поліції було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , у с. Хотянівка, вул. Лісова, поруч з будинком № 26. На відеозаписі чітко зафіксовано вказаний транспортний засіб, який, всупереч поясненнями ОСОБА_1 щодо залишення його на узбіччі 30.07.2023 року через технічні несправності, стоїть на проїзній частині.

З відеозапису чітко вбачається, що єдиною особою, яка має відношення до зупиненого автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом всього часу працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 саме як до «водія» зупиненого автомобіля, повідомляють присутнім свідкам про факт зупинення транспортного засобу, пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водію транспортного засобу. Крім того, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 добровільно та з власної ініціативи підтверджує факт керування вказаним транспортним засобом, зазначивши, що їхав з СТ «Каскад», що розташоване в с. Хотянівка, до супермаркету «Фора», що розташований у цьому ж самому населеному пункті. Жодних заперечень щодо не керування автомобілем, щодо його технічної несправності, очікування товариша, тощо, ОСОБА_1 не висловлює, а навпаки добровільно та вільно, з власної ініціативи, без будь-якого примусу підтверджує керування даним автомобілем.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, є неповним. З метою отримання повного відеозапису відповідним запитом (від 22.11.2023 року вих. № 363/4205/23/47361/2023) судом неодноразово було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит надано лист від 13.12.2023 року № 6167вх (а.с. 59), в якому повідомлено, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, у зв`язку з чим надати весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, неможливо.

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026 та бути підставою для підняття питання щодо дисциплінарної відповідальності, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Вище досліджений відеозапис безпосередньо не розкриває та не відображає обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічній функцій водія зазначеного у протоколі транспортного засобу. Однак при цьому, керуючись стандартом доведення «поза розумним сумнівом», суд з категоричною впевненістю може зробити висновок, що зафіксовані на відеозаписі працівників поліції положення автомобіля на проїзній частині, поведінка самого ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень не дають жодного іншого розумного пояснення зафіксованих обставин і подій, як здійснення ОСОБА_1 керування зазначеним у протоколі транспортним засобом. Обставини і події, відображені на відеозаписі, логічно та розумно не узгоджуються з позицією сторони захисту, відповідно до якої ОСОБА_1 сидів в автомобілі, чекав свого товариша, у той час коли до нього підійшли працівники поліції.

Оскільки з жодними заявами про вчинення працівниками поліції протиправних дій ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів, то в суду відсутні логічні та розумні підстави вважати, що поведінка, заяви та пояснення ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписі, не відповідали його дійсній волі, не узгоджувалися з волевиявленням, були результатом застосування до нього психологічного та фізичного примусу.

Судом встановлено, що відеозапис, зроблений на нагрудну камеру працівників поліції, містить інше позначення часу (14 год. 54 хв.), ніж той, який насправді мав місце (16 год. 10 хв.). Вказані обставини, як було зазначено працівниками поліції, пояснюються можливими технічним збоєм, внаслідок чого виникла така різниця у часі.

У будь-якому випадку судом встановлено, що на початку вказаного відеозапису працівником поліції оголошується дата, час та місце проведення відповідних процедурних дій, які повністю співпадають з тими, які розглядаються в межах даної справи. Тим більше сама по собі розбіжність часу, зафіксованого на відеозаписі, з дійсним часом певних обставин, не свідчить про неналежність, неповноту чи недостовірність такого відеозапису, якщо тільки такі розбіжності не впливають на можливість ідентифікації належності обставин, зафіксованих на відеозаписі, позбавляє суд та інших учасників судового провадження зрозуміти дійсний час зафіксованих обставин. У свою чергу вказані розбіжності не створили для сторони захисту жодної перешкоди в ідентифікації обставин і подій, зафіксованих на відеозаписі, віднесення їх до обставин даної справи, тобто будь-яких сумнівів у належності даного відеозапису не виникло.

Доводи сторони захисту щодо не доведеності законності причин зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 суд оцінює критично. Вказані доводи прямо суперечать позиції сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, у зв`язку з чим за логікою сторони захисту його не могли зупинити, що і не потребує доведення підстав здійснення зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено з пояснень працівників поліції, підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було допущення ним порушень ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП. У будь-якому випадку питання законності зупинки транспортного засобу в межах даної справи жодним чином не впливає на обставини та факти, що стосуються керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 в кінцевому підсумку не заперечував, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Однак при цьому зауважив, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд у медичному закладі та взагалі не мали підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Опитані у судовому засіданні працівники поліції підтвердили, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, а також роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння тягне за собою відповідальність за ст. 130 КУпАП.

При дослідженні відеозапису «0000000__0012B» з нагрудної камери працівника поліції судом встановлено, що працівниками поліції у чіткій, ясній, зрозумілій та недвозначній формі було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. Як від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, так і від його проходження у медичному закладі, ОСОБА_1 чітко та безумовно відмовився, у подальшому повторно підтвердивши свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На відеозаписі зафіксовано, що в присутності свідків, працівниками поліції повідомлено про те, що огляд на стан сп`яніння проводиться у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Аналіз положень ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 дає можливість зробити висновок, що виявлення та встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння є суто дискреційними повноваженнями працівників поліції, які реалізуються ними на основі суб`єктивного сприйняття наявності в особи тих чи інших ознак сп`яніння, визначених законодавством. У той же час положення вказаних нормативно-правових актів не вимагають від працівників поліції називати водію ознаки алкогольного сп`яніння, які були в нього виявлені.

У будь-якому випадку зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду на стан сп`яніння судом встановлено, що підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було виявлення у нього наступних ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей. Вказані ознаки зафіксовані як в протоколі (а.с. 1), так і в акті огляду (а.с. 3) відповідають між собою, жодних суперечностей, неповноти чи неузгодженості між ними немає.

У свою чергу відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції № 1452/735 вказані ознаки є передбачені чинним законодавством як ознаки алкогольного сп`яніння, виявлення яких дає працівникам поліції підстави для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з цим суд доходить до висновку про наявність у працівників поліції підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. У цьому контексті суд вважає за доцільне також звернути увагу, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях в судовому засіданні особисто підтвердив, що ще до залучення свідків працівники поліції повідомили йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота, на що він висловив їм заперечення. Таким чином, ОСОБА_1 особисто підтвердив, що працівники поліції повідомляли йому конкретні ознаки алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту щодо неповідомлення ОСОБА_1 про його права та обов`язки спростовуються як поясненнями працівників поліції, так і відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, який у відповідній графі про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, містить підпис ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту щодо неповноти пояснень свідків суд не бере до уваги через те, що допитати свідків у судовому засіданні не виявилося за можливе, а також через те, що свідки були залучені для фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що безспірно вбачається з інших матеріалів справи.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 484255 від 31.07.2023 року (а.с. 1), складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено; містить пояснення ОСОБА_1 , в яких він підтверджує факт вживання алкоголю 30.07.2023 року;

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що записаний у файл на диск (а.с. 9), в якому судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 31.07.2023 року (а.с. 2, 3), в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також його відмова від проходження огляду як на місці зупинки автомобіля, так і в спеціальному медичному закладі;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дані про особу: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює ФОП ОСОБА_7 , одружений, маючє на утриманні неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас