Постанова

Іменем України

22 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/4874/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Бондарчука Михайла Михайловича, потерпілого ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Бондарчука Михайла Михайловича

на постанову Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Голуб О. А.

від 03 липня 2023 року

у справі №761/18003/24 Шевченківського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

громадянки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

28 квітня 2024 року старшим лейтенантом поліції Сучако А. О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №306495 про те, що громадянка ОСОБА_1 , 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено потерпілих ОСОБА_2 та дитину ОСОБА_5 , а також, що у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речі не вилучалися, огляд не проводився. В протоколі також зафіксовано, що матеріальної шкоди не завдано. До протоколу додано зібраний адміністративний матеріал згідно опису. Заяв та клопотань не надходило.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - Бондарчук М. М. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги його посилання на відсутність доказів у справі на підтвердження обставин, що вказані у протоколі, а за відсутності таких доказів, суд помилково притягнув ОСОБА_1 до відповідальності.

Суд першої інстанції не врахував, що відео долучено потерпілим, по-перше, стосується іншої дати, по-друге, спростовує факт вираження нецензурної лайки ОСОБА_1 у бік чоловіка в присутності дитини.

Суд також не взяв до уваги, що між ОСОБА_1 та її чоловіком відбулася побутова сварка, однак вона чоловіка не ображала, не висловлювалася нецензурною лайкою, як то зазначено у протоколах.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Шевченківського районного суду Київської області від 03.07.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Бондарчук М. М. також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2024.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, посилався на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала 14.08.2024, а зі скаргою захисник звернувся 21.08.2024, однак 01.10.2024 отримав копію постанови Київського апеляційного суду від 16.09.2024 про повернення апеляційної скарги і в той же день повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2024 судом першої інстанції винесено оскаржувану постанову.

З апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Бондарчук М. М. звернувся 01.10.2024, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, в клопотанні про поновлення строку скаржник зазначив, що копію оскаржуваної постанови його довірителька отримала 14.08.2024 та 21.08.2024 було подано апеляційну скаргу, яку було повернуто постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2024, яку вони отримали 01.10.2024 та повторно подали апеляційну скаргу того ж дня.

З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови від 03.07.2024 суд не направляв учасникам справи. ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваної постанови 14.08.2024 особисто у приміщенні суду, про що написала розписку (а. с. 92).

При цьому із ЄДРСР вбачається, що оскаржуване рішення від 03.07.2024 надіслано до оприлюднення 14.08.2024, зареєстровано 15.08.2024 та забезпечено надання загального доступу 15.08.2024.

Після отримання ОСОБА_1 14.08.2024 копії оскаржуваної постанови, захисник ОСОБА_1 - Бондарчук М. М. 21.08.2024 подав до суду апеляційну скаргу (а. с. 94-108).

Постановою Київського апеляційною суду від 16.09.2024 апеляційну скаргу, подану 21.08.2024 повернуто скаржнику (а. с. 111-112).

Матеріали справи не містять доказів отримання захисником ОСОБА_1 - Бондарчуком М. М. копії постанови Київського апеляційного суду від 16.09.2024 з апеляційною скаргою, однак останній вказував, що отримав її 01.10.2024.

В той же день, 01.10.2024 захисник ОСОБА_1 - Бондарчук М. М. повторно подав апеляційну скаргу (а. с. 115-137).

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду є поважними.

Також суд враховує, що частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Ураховуючи викладене та виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та поновлення захиснику ОСОБА_1 - Бондарчуку М. М. строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2024.

За наведених вище обставин суд не приймає до уваги заперечення представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційну оскарження постанови місцевого суду. Більше того, посилання ОСОБА_4 на те, що повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, позбавляє права повторно звернутися із апеляційною скаргою є її власним тлумаченням положень законодавства, адже чинним КУпАП не передбачено, що у разі повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, з підстав відсутності повноважень захисника, така особа втрачає право на повторне звернення до суду. Натомість норми законодавства дають право на повторне звернення до апеляційного суду у разі повернення апеляційної скарги, що забезпечує право на доступ до правосуддя.

У судовому засіданні 22.10.2024 ОСОБА_1 та її захисник Бондарчук М. М. надали пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав наведених в ній. Бондарчук М. М. акцентував увагу апеляційного суду на відсутності доказів у матеріалах справи на підтвердження обставин, зазначених у протоколі, адже диск долучений до матеріалів справи стосується іншої дати та подій, ніж зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали пояснення, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову суду першої інстанції без змін. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що з відеозапису із бодікамери поліцейських вбачається, що на місці події, 28.04.2024, потерпілий ОСОБА_2 показав поліцейським відеозапис зі свого телефону, як ОСОБА_1 кричить на дитину, і це стало підставою для складання протоколу відносно останньої. Зазначив, що той відеозапис долучено до справи на окремому диску. Крім того, зазначав, що потерпілими є ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_5 2016 року народження. Додав, що поліцейські телефонували у службу «ПОЛІНА», яка є службою запобігання та протидії домашньому насильству при поліції.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 - Бондарчуку М. М., пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, відносно ОСОБА_1 28.04.2024 було складено протокол серії ГП №306495, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАПфакт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність домашнього насильства, суд посилався на наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №306495 від 28.04.2024; пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; копію тимчасового заборонного припису; форму оцінки ризиків від 28.04.2024 та відеозаписи, що наявні у справі.

Однак, з висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративних правопорушень.

Суд першої інстанції, дослідивши заяву та письмові пояснення потерпілої, дійшов висновку про те, що такий доказ є належним та допустимим та кореспондується з фактичними обставинами, що відбулися та застосував стандарт доказування «поза розумним сумнівом», внаслідок чого поклав дані докази в основу мотивування постанови про визнання ОСОБА_7 винним у вчинені домашнього насильства психологічного характеру.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був виклик поліції її чоловіком ОСОБА_2 , який по приїзду показав їм відеозапис, який в подальшому було долучено до справи.

Так, у письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що дружина з 29.03.2024 проживає окремо. 27.04.2024 прийшла до квартири, де проживає він із донькою та залишилася на ночівлю. Він став свідком психологічного насильства його дружини над його дитиною на що попросив жінку залишити житло, щоб не травмувати дитину, однак дружина відмовилася та заявила, що залишиться із ними. Дочка сказала, що не хоче, щоб мати залишалася із ними та попросила з нею поїхати до бабусі, бо їй страшно, але дружина сказала, що забороняє вести дитину до бабусі, всупереч волі дитини. Після чого мати продовжила психологічний тиск на нього при доньці, у результаті чого він звернувся до поліції (а. с. 7).

Письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.04.2024 зводяться до того, що саме її чоловік чинить домашнє насильство фізичного та психічного характеру, не дозволяє їй забрати доньку. Зазначила, що поліція поспілкувалася із сусідкою і та підтвердила, що ОСОБА_1 участі у сварках не брала (а. с. 6).

З огляду на те, що справа розглядається виключно в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №306495 від 28.04.2024 стосовно ОСОБА_1 , встановленню підлягали обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, вписьмових пояснень ОСОБА_2 від 28.04.2024 останній зазначив, що став свідком психологічного тиску на дитину, що виразилася у забороні ОСОБА_1 їй із батьком їхати до баби - ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 вчинила психологічний тиск на нього при дитині, унаслідок чого він викликав поліцію.

Таким чином письмові пояснення заявника ОСОБА_2 не містять інформації про те, що ОСОБА_9 висловлювалася нецензурною лайкою у його бік 28.04.2024 приблизно о 20 год. 30 хв., у присутності дитини, а лише зазначено про психологічний тиск.

Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, що міститься на 11-12 є по суті рядом запитань із варіантами відповідей «так/ні» щодо оцінки ризиків вчинення домашнього насильства. Однак не є доказом на підтвердження обставин, викладених у протоколі (а. с. 4-5).

Складання термінового заборонного припису також не є підтвердженням обставин, що викладені у протоколі, адже складається поліцейським одночасно із оформленням матеріалів справи на того, хто, на суб`єктивну думку поліцейського, винний у вчиненні домашнього насильства. Більше того, такий припис є тимчасовим заходом та здійснюється з метою запобігання та протидії домашньому насильству після оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення.

Більше того, із відеозапису із бодікамери поліцейських не вбачається, що останні виконали вимоги термінового заборонного припису та виселили ОСОБА_1 . Натомість поліцейські дійшли висновку про складання матеріалів відносно обох ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і такий припис був також складений і відносно останнього.

В цілому відеозапис із бодікамери охоплює момент коли поліцейські приїхали на виклик та спілкувалися із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх донькою ОСОБА_5 . Під час спілкування ОСОБА_1 заперечувала факти вчинення домашнього насильства та висловлення нецензурною лексики у бік ОСОБА_1 при доньці. При цьому ОСОБА_2 показав відеозапис за 02.03.2024, який зняла дитина, що стало підставою для складання матеріалів відносно ОСОБА_1 , а пояснення останньої стали підставою для складання матеріалів за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 . При цьому сусіди, опитані поліцейськими пояснили, що не чули сварок, а в квартирі проживає звичайна сім`я. Крім цього, поліцейський телефонував у службу «ПОЛІНА» і після консультацій дійшов до висновку про складання матеріалів на обох. Таким чином відеозаписом із бодікамери не зафіксовано обставин, які зазначено у протоколі, а саме, що 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_1 виражалася нецензурною лайкою у бік ОСОБА_2 у присутності дитини ОСОБА_5 .

Апеляційний суд також зазначає, що із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що його дружина вчинила психологічне насильства над дитиною, забороняючи їхати до баби, а відносно нього психологічний тиск, однак у протоколі серії ГП 306495 зазначено, що ОСОБА_1 висловлювалася грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто у поясненнях ОСОБА_2 не зазначав у чому виявився психологічний тиск, натомість у протоколі не зазначено про те, чи могла бути, чи була завдана шкода його психічному здоров`юяк ОСОБА_2 так і дитині ОСОБА_5 .

Наявний висновок психолога щодо результатів обстеження ОСОБА_5 лише вказує на зміни у емоційному стані дитини унаслідок конфліктів між батьками, однак не підтверджує завдання шкоди її психічному здоров`ю унаслідок дій матері, що описані у протоколі, а саме висловлення 28.04.2024 грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 .

Долучений відеозапис до матеріалів справи, який ОСОБА_2 показав поліції 28.04.2024 та який став підставою для складання протоколу відносно ОСОБА_1 не підтверджує обставин, викладених у протоколі, адже знятий дитиною 02.03.2024, тобто стосується іншої дати. Більше того, із вказаного відеозапису вбачається, що його знімала дитина за відсутності ОСОБА_2 , поки ОСОБА_1 прибирала у квартирі та на підвищених тонах вела монолог із собою щодо побуту та традицій сім`ї, їх відношення до чистоти та порядку, при цьому використала кілька разів нецензурні слова, однак які не були адресовані в чиюсь сторону, а були просто викриками при виголошенні монологу, роздумів, щодо побутових обставин. Таким чином вказаний доказ не стосується обставин, викладених у протоколі, а тому не підтверджує факт висловлення 28.04.2024 грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 .

Так само не стосується протоколу і відео щодо спілкування дитини ОСОБА_5 із психологом.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколівпро адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява її чоловіка ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, докази, які долучені до протоколу, та до матеріалів справиґрунтуються лише на усній заяві та письмових поясненнях ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 завдала йому психологічного тиску при дитині, що заперечувала ОСОБА_1 . Однак, як встановлено апеляційним судом не підтверджено обставин, викладених у диспозиції протоколу, зокрема, що ОСОБА_1 28.04.2024 висловилася грубою нецензурною лайкою у адресу ОСОБА_2 в присутності дитини ОСОБА_5 . Більше того, у протоколі не містить інформації про те, чи могла бути, чи була завдана шкода психічному здоров`ю як ОСОБА_2 так і дитині ОСОБА_5 , що є обов`язковим елементом диспозиції протоколу та обов`язковій перевірці під час розгляду справи за ст. 173-2 КУпАП. Однак у даній справі відсутні такі відомості.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що суд розглядає справу лише в межах складеного відносно ОСОБА_1 протоколу серії ГП 306495, встановленню та перевірці підлягали саме обставини, що ОСОБА_1 саме 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., висловлювалася грубою нецензурною лайкою у адресу ОСОБА_2 в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 та відеозапис за іншу дату, а саме 02.03.2024, не можуть слугувати безумовною свідченням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про яке зазначено у протоколі, а саме 28.04.2023, приблизно о 20 год. 30 хв. Крім того, у поясненнях ОСОБА_1 повністю спростовувала обставини, зазначені у заяві та поясненнях її чоловіка. Фактично у матеріалах справи наявні лише протилежні пояснення надані дружиною та чоловіком.

Таким чином, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що 28.04.2024, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася грубою нецензурною лайкою у його адресу в присутності дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вказаними діями завдала шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 чи дитини ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що наявність термінового заборонного припису та форми оцінки ризиків стосовно ОСОБА_1 не можуть безумовно свідчити про винуватість останньої у вчиненні домашнього насильства, оскільки є строковими актами посадової особи здійсненими з відповідей ОСОБА_2 та має тимчасовий характер. Крім того, такі ж тимчасові акти поліцейські склали і відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечними доказом вини особи в тих діяннях, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол, письмові пояснення ОСОБА_2 , які не дають підстав безумовно вважати доведеною вину ОСОБА_2 .

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Те, що конфлікт між подружжям, який відбувся 28.04.2024 супроводжувавсявикликом поліції, автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічногохарактеру.

За наведених обставин суд апеляційної приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - Бондарчука Михайла Михайловичапро поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києвавід 03 липня 2024 року - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 - Бондарчуку Михайлу Михайловичу строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києвавід 03 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Бондарчука Михайла Михайловича - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №306495 від 28 квітня 2024 року, закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик