Номер провадження: 33/813/1296/24
Номер справи місцевого суду: 491/439/23
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Дворецького О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та захисником Дворецьким О.Р. з використанням власних технічних засобів апеляційну скаргу захисника Дворецького О.Р. на постанову судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, солдата в/ч НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 16 квітня 2023 року, о 20.30 год., в м. Ананьїв по вулиці Європейській 39, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «OPEL VECTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою, захисник Дворецький О.Р. подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій ОСОБА_1 просить постанову суду змінити та накласти на нього стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Захисник зазначає, що судом не в повній мірі враховано активну життєву позицію ОСОБА_1 , який з 18.03.2022 року перебуває на військовій службі у В/Ч НОМЕР_1 та у разі позбавлення його права керування транспортними засобами не в повній мірі зможе виконувати поставлені перед ним завдання. Захисник вважає, що застосування до ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права в даному випадку буде більш раціональним та забезпечить баланс між інтересами суспільства та особи, яка з початку повномаштабного вторгнення ворога перебуває на захисті держави.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату та час судового розгляду був поставлений до відома належним чином, однак був представлений захисником, який підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши захисника; дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює фактичні обставини справи.

Апеляційний суд вважає, що долучені до справи докази підтверджують висновки місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника стосовно змінити постанови місцевого суду в частині шляхом не призначення ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, апеляційний суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобамив даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачене одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд враховує відомості, які містяться в матеріалах справи та надані захисником щодо особи ОСОБА_1 , який 18.03.2022 року призваний 2 відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу до військової частини НОМЕР_3 та відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_4 , станом на 14.02.2024 року, перебуває на службі в ЗСУ.

Водночас захисником не надано суду доказів стосовно того, що ОСОБА_1 на день апеляційного розгляду продовжує проходити службу в ЗСУ.

Крім того, захисником не надано доказів стосовно того, що ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем ЗСУ, виконує завдання, пов`язанні з керуванням транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що навіть з урахуванням необхідності забезпечення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та прав ОСОБА_1 , встановлені судом обставини, в своїй сукупності, не дають суду підстав, дійти висновку про можливість накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

За наведених обставин, призначене місцевим судом стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є достатнім для критичного усвідомлення правопорушником протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.

За таких підстав суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевськи