КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 752/1934/24. Номер провадження 33/824/2474/2024. Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП України.Головуючий у суді першої інстанції - Бондаренко Г.В. Головуючий у апеляційній інстанції - Сахно Р.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Сахно Р.І.,

за участю особи щодо якої винесена постанова - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду в адміністративній справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_1 , 15 січня 2024 року о 15 год. 53 хв., за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 74, керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, порушена координація рухів, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродня блідніть шкіри обличчя), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зважає на те, що суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, та заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та звернув увагу суду, що в матеріалах адміністративного провадження повністю відсутні будь які докази керування ним автомобілем, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративний відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність того, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані саме керував транспортним засобом.

Як зазначав Касаційний адміністративний суд в складі Верховного суду в рішенні № 303/4467/16-а, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

За результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції вважає, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи про адміністративне порушення, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України.

Так в обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи, а саме на відеозапис з нагрудної камери працівників поліції (а.с. 8), на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння на вимогу поліцейського та процес перегляду відео з нібито камер «Безпечно місто» на особистому телефоні працівника поліції, з якого наче вбачається, як автомобіль, що належить ОСОБА_1 , рухався і зупинився, тому на думку працівників поліції це свідчить про те що він є водієм, що керував транспортним засобом.

До таких висновків апеляційний суд відноситься критично, тому що в матеріалах справи відсутнє вищевказане відео, на якому зафіксовано рух автомобіля, та його джерело, окрім того, відсутні докази, що саме ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння до місця зупинки, адже відеозйомка починається лише з моменту звернення працівників поліції до ОСОБА_1 , який знаходився у запаркованому біля тротуару, автомобілі, та містить його покази про те, що він не був зупинений представниками поліції під час руху транспортного засобу і не керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 4). Інших доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем в стані наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України - закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.І. Сахно