Справа № 203/5735/24
Провадження № 3/0203/2827/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

27 грудня 2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Черваньова Ю.М., розглянувши за участю потерпілої ОСОБА_1 та представника потерпілої Ткачука В.А., справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

29.09.2024 року о 16.20 годині ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожував фізичною розправою, висловлювався ненормативною лексикою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_2 , захисник Бойко Ю.А. до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується довідками про доставку смс повідомлення.

Суд вважає необхідним зазначити, що розгляд справи згідно положень ст. 268, 277-2 КУпАП призначався на 18.12.2024, 23.12.2024, 26.12.2024, 27.12.2024. При цьому 27.12.2024 року після розгляду суддею Смольняковим О.О. заяви захисника Бойка Ю.О. про відвід судді Черваньової Ю.М. 26.12.2024 смс-повідомлення про дату судового засідання, призначеного на 27.12.2024 на 13.45 годину, направлені адвокату Бойку Ю.О. та ОСОБА_2 о 09.42 годині та отримані ними о 10.08 годині та маючи достаньо часу для направлення до суду заяви про неможливість з`явитись до суду з наданням відповідних документів на підтвердження поважності причини неявки, будь-яких заяв чи клопотань від них не надійшло та вказані учасники в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 294 КУпАП, судом було надано достатньо можливостей для ОСОБА_2 реалізувати своє право на доступ до суду, брати участь в розгляді справи, однак він не скористався таким правом, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 та його захисника.

Потерпіла в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснила, що 29.09.2024 року, повертаючись з роботи, біля свого будинку вона зустріла колишнього чоловіка, який почав вимагати зустрічі з сином, висловлюючись нецензурною лайкою з погрозами фізичною розправою. Зважаючи на неодноразове застосування насильства з боку ОСОБА_2 стосовно неї в присутності сина та без нього, побоюючись його, вона відмовила йому та піднялась в квартиру. Через хвилин 20 до неї прийшли працівники поліції разом з ОСОБА_2 , який повідомив, що вона перешкоджає йому в спілкуванні з сином, а вона звернулась з заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства .

Представник потерпілої вважав, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вислухавши потерпілу, її представника, дослідивши матеріали справи встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що ґрунтується на поясненнях потерпілої, доказах, що містяться в матеріалах справи: протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.254-256 КУпАП; електронному рапорті, заяві потерпілої, яка повідомила про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства з погрозами фізичною розправою; треміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_2 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, де ОСОБА_2 визначено кривдником, а ОСОБА_1 постраждалою особою.

Письмові пояснення ОСОБА_2 не містять даних щодо обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. В них останній повідомив тільки про заборону ОСОБА_1 спілкуватись з сином.

З урахуванням обставин та характеру правопорушення, а також приймаючи до уваги особу ОСОБА_2 , який вже вчиняв домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , однак провадження у справі було закрито у звязку з закіченням строку накладення адмінстартивного стягнення, що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2024 року; ступінь його вини, та з метою виховання правопорушника, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді грормадських робіт на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1ст.173-2 КУпАП, оскільки саме таке стягнення є достатньою та необхідною мірою за вчинене правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 173-2, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повний текст постанови складено 31 грудня 2024 року о 12:00 годині.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.М. Черваньова