Справа № 456/4491/24
Провадження № 3/456/2113/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальника відділення рекрутингу та комплектування м. Жидачів т.в.о. начальника третього відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення №СРТЦКСП 8 від 12.08.2024, військовослужбовцю ОСОБА_1 , інкримінується, що він 12 серпня 2024 року о 18 год. 05 хв., допустив вживання алкоголю в умовах військового стану, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні свою вину заперечив, та вказав на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі вказано, що він, начебто допустив вживання алкоголю в умовах воєнного стану, і факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки, хоча до протоколу не долучені їх пояснення чи рапорти, також в протоколі не вказано точне місце вчинення правопорушення. До матеріалів справи не долучені відомості (наказ) про те, що особа яка склала протокол, мала повноваження на їх складення, зміст протоколу не відповідає вимогам Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 року №329, пояснення військовослужбовця не відібрані. Вважає, що проведений відносно нього огляд є недійсним, оскільки він проведений з порушенням ст. 266-1 КУпАП, з порушенням Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N1452/735 від 09.11.2015 року, а також виданий за результатами такого огляду висновок, не відповідає інструкції.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, що знаходяться у справі (направлення на освідчення на стан алкогольно-наркотичного сп`яніння, копію паспорта ОСОБА_1 , та висновку, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.08.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння, яке встановлено клінічно (неадекватна поведінка, запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, від огляду на Алкофор відмовився, утік із лікувального закладу), суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно із вимогами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми слідує, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів та єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про суть правопорушення. А тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть. Суддя при цьому при розгляді протоколу не в праві виходити за межі викладених в ньому обставин щодо суті правопорушення, а також не має права з власної ініціативи збирати докази на підтвердження вини особи, тим самим перебираючи на себе функції обвинувачення.

Так, в тексті протоколу у викладенні обставин правопорушення вказано, що 12.08.2024 о 18 год. 05 хв., військовослужбовець ОСОБА_1 , допустив вживання алкоголю в умовах військового стану, однак не вказано місце вчинення правопорушення.

При цьому, диспозиція ч.1 ст. 172-20 КУпАП, яка також утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, передбачає ряд самостійних адміністративних правопорушень: 1) розпивання відповідними особами алкогольних напоїв чи вживання інших відповідних речовин; 2) поява відповідних осіб на території військової частини в нетверезому стані чи стані сп`яніння або виконання ними обов`язків військової служби в такому стані; 3) відмова відповідних осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби.

Згідно з вимогами ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Так, з матеріалів справи убачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , пояснення від останнього не відбирались.

Таким чином, правопорушенням є саме розпивання алкоголю, виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані чи поява на території військової частини в стані сп`яніння, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не допущення вживання алкоголю в умовах військового стану.

Отже власне офіцер, який склав протокол, не був очевидцем даного правопорушення, а лише спостерігав його можливі наслідки, а дійсні очевидці правопорушення не зафіксовані матеріалами справи та, як наслідок цього, не можуть бути дослідженні суддею.

Натомість, суддя вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України (відповідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь), з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність, вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням.

Тому складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, не може слугувати підтвердженням факту вчинення ОСОБА_1 , правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, такі порушення не можуть бути усунуті в суддею в судовому засіданні.

Щодо зауважень про порушення процедури огляду військовослужбовця, то суддя вважає за необхідне зауважити наступне.

Так відповідно до ст. 266-1 КУпАП військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. У разі незгоди військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Порядок направлення військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

По-перше, положення вказаної статті передбачає кілька варіантів огляду військовослужбовців на стан сп`яніння: уповноваженою посадовою особою ВСП із застосуванням спеціальних технічних засобів відеозапису або із залученням двох свідків; або в медичному закладі. По-друге, з аналізу вказаної статті слідує, що завершальним етапом відповідної визначеної ст. 266-1 КУпАП процедури огляду є огляд військовослужбовця в медичному закладі і в такому разі відповідний медичний заклад є заключним закладом, який відповідно до закону може проводити огляд військовослужбовця, а результати такого огляду є заключними та переважають над результатами огляду, проведеного уповноваженою посадовою особою ВСП. Одночасно з цим положення ст. 266-1 КУпАП не передбачають того, що відповідний огляд в медичному закладі безумовно не може бути проведений одразу в медичному закладі за згодою всіх учасників.

Натомість з аналізу змісту ст. 266-1 КУпАП можна зробити висновок, що відсутність пропозиції посадової особи ВСП військовослужбовцю пройти відповідний огляд на місці може бути з врахуванням конкретних обставин події легітимною підставою для відмови такого військовослужбовця від проходження огляду одразу в медичній установі, проте обставини справи, яка є предметом даного судового розгляду, не стосуються відмови військовослужбовця від проходження огляду на стан сп`яніння.

Огляд військовослужбовців на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 9 ст. 266-1 КУпАП).

В супереч положенням ст.266-1 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не містять даних про те, що останньому пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноваженою на те посадовою особою, зокрема відсутній акт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, чим було порушено встановлений ст. 266-1 КУпАП порядок проведення огляду військовослужбовця на стан сп`яніння, у зв`язку з чим результати проведення огляду в закладі охорони здоров`я вважаються недійсними.

Враховуючи вищевикладене, результат огляду ОСОБА_1 , №3301 від 12.08.2024 не є допустим доказом перебування ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння за вказаних у протоколі обставин.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява № 36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суддя не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

З врахуванням описаного вище, щодо того, що в матеріалах справи не зафіксовані свідки, які безпосередньо виявили військовослужбовця при виконанні ним обов`язків військової служби з ознаками сп`яніння, з врахуванням того, що до справи не долучені інші докази з незаінтересованих джерел (наприклад пояснення свідків), якими б підтверджувалось вчинення військовослужбовцем даного адміністративного правопорушення, не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, акту відмови від проходження такого огляду на місці виявлення та з врахуванням гарантованої ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості, ставить під обґрунтований сумнів доведеність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Із комплексу наведених вище обставин та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, інкримінованого в провину особі, а є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, слідує те, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутності в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

На підставі викладеного та ст. 172-20 ч.3 КУпАП, керуючись ст.ст. 247,252,280,283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Р. Т. Шрамко