Справа № 760/610/24 Головуючий в суді І інстанції - Воронкін О.А.
Провадження № 33/824/1350/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, НОМЕР_1 , фізична особа-підприємець у « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 19.12.2023 о 22 годині 30 хвилин в м. Київ, провул. Індустріальний, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Yamaha Gear держаний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом: постанова ЕАР 6367509 від 04.01.2023 за ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу Yamaha Gear держаний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києві від 24 січня 2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що зупинка працівниками поліції є безпідставною та факт порушення на відео не зафіксовано. Доказів порушення працівники поліції не надали, через це підстави для перевірки документів відсутні.

Отже, апелянт просить суд апеляційної інстанції приділити увагу щодо обставин зупинки, оформлення протоколу та відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Крім того, ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги в яких просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх доповнень апелянт зазначає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Так, у зазначеній справі відсутні подія та склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а процедура розгляду справи судом відбулася з порушенням встановленого законом процесуального порядку.

Вказує, що незважаючи на незаконність зупинки, ОСОБА_1 на вимогу інспектора пред`явив для перевірки всі наявні документи. Далі він склав постанову за відсутність страхового поліса і протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП через відсутність обов`язкової умови - факту «повторності». Однак, у матеріалах справи відсутня копія постанови про притягнення апелянта до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. На підтвердження повторності є лише витяг з невідомої бази, який не може підтверджувати факт притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Цей витяг не засвідчений належним чином відповідно до вимог діловодства, не підписаний відповідною посадовою особою та відсутня печатка УПП в м. Києві. Тобто ця ніким не засвідчена роздруківка не може бути допустимим доказом у справі. Таким чином, суд першої інстанції не дослідив, що у матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме відсутня засвідчена у встановленому порядку копія постанови про накладення адміністративного стягнення.

До того ж, відповідно до постанови суду першої інстанції окрім штрафу, ОСОБА_1 ще й позбавлено права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Проте ОСОБА_1 не отримував ніколи такого права та ніколи не отримував посвідчення водія. Тобто він не був наділений правом керувати транспортним засобом, а тому не можна позбавити права, якого ніколи не надавалось.

А, позбавленню права керувати транспортними засобами підлягають виключно водії, які були таким правом наділені. Інші ж особи, можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за вказаною статтею лише шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Таким чином, навіть за умови вчинення адміністративного правопорушення, не маючи права керувати транспортними засобами (при відсутності посвідчення водія), суд першої інстанції не мав права приймати рішення про позбавлення права керувати транспортними засобами (та ще й строком на 5 років), оскільки ОСОБА_1 не набував такого права (не отримував посвідчення водія).

Також, з постанови вбачається, що правопорушення начебто вчинив « ОСОБА_1 », тоді як згідно паспорту громадянина України та протоколу прізвище, ім`я та по батькові апелянта « ОСОБА_1 ». А відтак, постанова про адміністративне правопорушення ухвалена з порушенням та є недійсною.

Отже, постанова Солом`янського суду ухвалена з порушенням вимог КУпАП, адже складена відносно іншої особи, з іншим прізвищем, а тому така постанова підлягає скасуванню з процедурних підстав.

Відтак, враховуючи зазначені вище аргументи, ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню, а справа, на його думку, повинна бути закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а також внаслідок позбавлення можливості взяти участь у розгляду справи в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так. при апеляційному перегляді справи не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його винуватість підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 720346 від 19.12.2023, у якому викладені обставини правопорушення;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6367509 від 04.01.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який був долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що працівники поліції під час патрулювання подали сигнал для зупинки у зв`язку із забрудненими та зігнутими номерними знаками на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 , потім вийшли з автомобіля, ОСОБА_1 в той час сидить на скутері в захисному шоломі та з сумкою з написом «ІНФОРМАЦІЯ_2». В подальшому працівники поліції пояснили причини зупинки та попросили ОСОБА_1 пред`явити документи, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та страховий поліс. На запитання працівника поліції де посвідчення водія, ОСОБА_1 відповів, що немає такого, зовсім. Страхового полісу також немає, закінчився. На запитання працівника поліції чому він їздить без прав ОСОБА_1 відповів, що має низку не оплачених штрафів, які частково оплачує, а тому не має фінансової можливості пройти навчання та отримати посвідчення водія. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечував.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Матеріалами справи повністю підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що полягає у керуванні транспортним засобом повторно протягом року, не маючи права керування транспортним засобом. При цьому суд ураховує, що ОСОБА_1 висновків для себе не зробив, і знову свідомо продовжує керувати транспортним засобом, не маючи права керування ним.

Хибними є доводи апеляційної скарги щодо безпідставності зупинки транспортного засобу, оскільки такі доводи повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Крім того, матеріали справи не містять жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення. Доказів оскарження дій працівників поліції при складенні протоколу про адміністравтине правопорушення ОСОБА_1 суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги у тому, що ОСОБА_1 не притягували до відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а притягнули за те, що він не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, слід визнати безпідставними.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 19.12.2023 о 22 год 40 хв, в м. Київ, провул. Індустріальний, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Yamaha Gear держаний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом: постанова ЕАР 6367509 від 04.01.2023 за ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до постанови ЕАР 6367509 від 04.01.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Доводи апеляційної скарги про те, що правопорушення начебто вчинив « ОСОБА_1 », тоді як згідно паспорту громадянина України та протоколу прізвище, ім`я та по батькові апелянта « ОСОБА_1 », а відтак постанова про адміністративне правопорушення ухвалена з порушенням та є недійсною, є необґрунтованими та не впливають на законність оскаржуваної постанови, оскільки всі матеріали даної справи про адміністративні правопорушення стосуються саме ОСОБА_1 , у всьому тексті оскаржуваної постанови вірно зазначено прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , в зв`язку з чим зазначення прізвища ОСОБА_1 є опискою.

Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, а будь - яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апелянтом не надано.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.

За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є безпідставним та недоречним, оскільки повністю суперечить встановленим судами першої і апеляційної інстанції обставинам справи, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.

Разом з тим, як вбачається з постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року, при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд призначив останньому адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи даних, а саме довідки Головного сервісного центру МВС від 12.03.2024 №31/18-815, згідно з обліковими даними Єдиного державного реєстру МВС, посвідчення водія ОСОБА_1 не видавалось.

За таких обставин матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є водієм у розумінні положень п.1.10 Правил дорожнього руху України, та що до нього може бути застосований такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП як позбавлення права керування транспортними засобами.

Оскільки ОСОБА_1 не вважається водієм у розумінні положень п.1.10 Правил дорожнього руху України, тому суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування щодо нього такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладеного стягнення, виключити з резолютивної частини рішення про накладення на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

При цьому адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді штрафу призначено в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП та у відповідності до положень ст. ст. 23, 33, ч.2 ст. 36 КУпАП. З вказаним видом адміністративного стягнення апеляційний суд погоджується, враховуючи характер вчиненого правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 - змінити в частині накладеного стягнення.

Виключити з резолютивної частини рішення про накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко