ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/404/24 Справа № 705/362/24 Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП Головуючий у І інстанції Піньковський Р. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю захисника Лічмана О.М. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 , подану на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 20.03.2024 р., якою ОСОБА_1 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, військовослужбовця ЗСУ,

проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 31.12.2023 р. о 9:33 год. на а/д М-05 Київ-Одеса 211 км, Уманський р-он водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Legacy, р/номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» та при цьому не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинене повторно протягом року, тому що 13.12.2023 р. ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч .2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду в зв`язку з недоведеністю в його діях складу адмінправопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку на оскарження обґрунтовує тим, що суд не повідомив його про розгляд справи про адмінправопорушення, чим порушив його право на захист та допустив грубе порушення його прав, позбавив права надати пояснення, довести свою невинуватість і не прийняв до уваги того, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, суд неправильно та неповно дослідив докази і встановив обставини справи.

Зауважує, що 31.12.2023 р. він, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 о 9:33 год. на а/д М-05 Київ-Одеса 211 км, Уманський р-он, дійсно керував транспортним засобом Subaru Legacy, р/номер НОМЕР_1 , і не виконав вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» і його зупинили поліцейські. Він пояснював працівникам поліції про те, зараз їде по невідкладним сімейним справам і це є форс-мажорною ситуацією, але працівники поліції встановили що в нього не має права керування даним транспортним засобом і дане правопорушення вчинене повторно протягом року.

Також, пояснював працівникам поліції про те, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , на посаді бойового медика, а зазначений транспортний засіб Subaru Legacy, р/номер НОМЕР_1 , використовується для виконання бойових завдань командування. З протоколом не згоден, оскільки відсутні докази безпосереднього керування транспортним засобом. До матеріалів справи про адмінправопорушення не додані його пояснення.

Щодо незаконності постанови суду першої інстанції зазначає, що після складання протоколу його було повідомлено про те, що матеріали справи будуть передані на розгляд до Уманського міськрайсуду Черкаської обл., на що він повідомив, що за адресою місця реєстрації не проживає, просив повідомляти його про стан розгляду справи засобами зв`язку, чого судом зроблено не було.

Зауважує, що в КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення ніж передбачено законом, проте Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом, а тому слід застосувати аналогію права, в даному випадку застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Крім того 18.07.2024 р. електронною поштою захисник Лічман О.М. подав клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 , призваного для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, зі складу ЗСУ України.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали справи містять дані про направлення ОСОБА_1 копії судового рішення від 20.03.2024 р. лише 8.04.2024 р. ( а. пр. 19), він отримав зазначену постанову 27.04.2024 р. ( а. пр. 21) та 2.07.2024 р. подав апеляційну скаргу до суду разом з клопотанням про поновлення строку ( а. пр. 34). Перебування ОСОБА_1 на службі в ЗСУ є важливою причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 1724 - 1729, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 1851, 1857, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою. Цей перелік є вичерпним та ч. 5 ст. 126 КУпАП до нього не входить.

ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлений належним чином, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника.

Заслухавши доповідь судді, захисника Лічмана О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити по викладеним доводам, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, крім того розглянувши клопотання про зупинення провадження по справі до звільнення ОСОБА_1 зі служби в ЗСУ, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст. 55 Конституції України.

Апеляційним судом встановлено, що протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП надійшов на розгляд до Уманського міськрайсуду Черкаської обл. 17.01.2024 р. (а. пр. 9).

19.01.2024 р., 20.02.2024 на адресу, зазначену ОСОБА_1 при складанні протоколу йому були направлені повідомлення про призначення розгляду справи на 19.02.2024. та 20.03.2024 р. відповідно (а. пр. 10-11).

Згідно телефонограми від 21.02.2024 р. «Абонент не може прийняти дзвінок» (а. пр. 12).

Повторно направлена судова повістка про виклик до суду на 8:50 год. на 20.03.2024 р. (а. пр. 13), яку продубльовано SMS- повідомленням (а. пр. 14).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вчинив всі передбачені законом дії для належного повідомлення про час та місце розгляду справи в суді.

Ч. 2 ст. 268 КУпАП містить вичерпний перелік справ про адмінправопорушення при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою. Цей перелік є вичерпним, ч. 5 ст. 126 КУпАП до нього не входить, тому доводи апеляційної скарги, що суд порушив право на захист ОСОБА_1 є необґрунтованими, тому що, як вбачається з матеріалів справи він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а закон не передбачає його обов`язкової участі у розгляді справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адмінвідповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване п. 3 (с) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України», п. 53 та від 21.10.2010 р. у справі «Корнєв і Карпенко проти України».

Оскаржувана постанова ухвалена судом 20.03.2024 р., набрала чинності 31.03.2024 р. та 14.05.2024 р. від захисника Калініченка О.М., в інтересах ОСОБА_1 , на підставі договору про надання правової допомоги № 03052412 від 3.05.2024 р. та копії ордеру на представництво безоплатної правової допомоги в Уманському міськрайсуді Черкаської обл., надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 , а вже 2.07.2024 р. ОСОБА_1 в канцелярію суду здана апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на оскарження, а тому доводи апеляційної скарги про порушення права на захист судом є необґрунтованими.

Перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що клопотання про зупинення провадження в справі задоволенню не підлягає, оскільки ч. 1 ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адмінправопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адмінвідповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

В даному випадку не може бути застосована аналогія кримінального процесуального права, що наведена у ст. 335 КУпАП, яка містить порядок зупинення розгляду кримінального провадження у разі мобілізації обвинуваченого і застосовується у зв`язку з тим, що правовий статус обвинуваченого передбачає більш ширше коло обмежень, що покладаються на особу, в тому числі обмеження щодо подання документів, перебування в певній місцевості, тощо, і зазначені обов`язки унеможливлюють перебування обвинуваченого одночасно на військовій службі та виконання, покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, обов`язкова участь особи у розгляді справи, яка притягається до адмінвідповідальності за ст. 126 КУпАП, не передбачена.

Враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедури зупинення провадження за наведених захисником обставин, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання.

Враховуючи, що захист інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснюється професійним адвокатом Лічманом О.М. то й підстав для зупинення провадження не вбачається.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД №519679 від 31.12.2023; копією постанови серії БАД № 810145 від 13.12.2023 про накладення адмінстягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП; матеріалами відеозапису, який здійснений поліцейським за допомогою технічного засобу під час фіксування правопорушення, доданим до протоколу ААД № 519679 від 31.12.2023, зазначені докази не викликали у суду будь-яких об`єктивних сумнівів в їх достовірності, з висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Переглянувши відеозапис, доданий до матеріалів справи, апеляційний суд встановив, що дійсно 31.12.2023 р. о 9:33 год. на а/д М-05 Київ-Одеса 211 км працівниками поліції було зупинено автомобіль Subaru Legacy, р/номер НОМЕР_1 , за невиконання вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год». Працівники поліції роз`яснили причину зупинки, запропонували ОСОБА_1 надати документи на автомобіль та посвідчення водія. ОСОБА_1 повідомив, що посвідчення водія взагалі не отримував. Працівники поліції роз`яснили про складання протоколу про адмінправопорушення, роз`яснили права і обов`язки ОСОБА_1 , в спокійній обстановці ознайомили останнього з протоколом, але ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу.

На відеозаписі не зафіксовано складання письмових пояснень ОСОБА_1 , про які він зазначив в апеляційній скарзі, про те, що їде по невідкладним сімейним справам, про будь-яку форс-мажорну ситуацію, про те, що він є військовослужбовцем, перебуває на посаді бойового медика, а зазначений транспортний засіб він може використовувати для виконання бойових завдань командування.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи про адмінправопорушення не додані його пояснення є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 взагалі відмовився надавати пояснення, а при їх відсутності працівники поліції не могли їх долучити до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не застосував принцип аналогії закону з найбільш близької галузі права, тобто кримінального процесуального права та не задовольнив клопотання про зупинення провадження по справі, що вказує на не безсторонність суду, яка проявилася у розгляді справи за відсутності правопорушника є необґрунтованими, оскільки клопотання про зупинення провадження ОСОБА_1 суду першої інстанції не подавав.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не згоден з рішенням суду, однак апеляційна скарга лише цитує положення Конституції України, КПК України , КУпАП, рішень ЄСПЛ та посилання на рішення цього суду без вказівок в чому полягає не відповідність оскаржуваного судового рішення цим актам.

Частина 2 ст. 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.

Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу, відмінність зазначених осіб полягає в тому що водій транспортного засобу - особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП- це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права.

Доводи апелянта про незаконність постанови суду у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи є необґрунтованими та спростовуються даними відеозапису.

Апелянтом не надано доказів того, що він діяв за «форс-мажорних обставин» або обставин непереборної сили, якими розумінні законів та судової практики є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Той факт, що апелянт є військовослужбовцем, учасником бойових дій, але суд першої інстанції допустив грубе порушення його конституційних прав як громадянина, то апеляційний суд зауважує, що діюче законодавство містить чимало актів, якими в різній мірі передбачені пільги для учасників бойових дій. Центральне місце серед зазначених нормативних актів у цій сфері займає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Серед наданих державою пільг, такої пільги, для військовослужбовців і для ветеранів, як невиконання вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», або можливості керування транспортним засобом не отримавши у встановленому законодавством права керування транспортними засобами - не передбачено.

Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом першої інстанції.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адмінправопорушення не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 30 від 20.05.2010 р.).

Згідно матеріалів справи про адмінправопорушення ОСОБА_1 є особою, яка не має права керування транспортними засобами, що підтверджено копією постанови серії БАД № 810145 від 13.12.2023 р. (а. пр. 3), а також довідками Департаменту патрульної поліції ( а. пр. 4 та 5).

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адмінправопорушення не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування постанови в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 20.03.2024 р.

Клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 20.03.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.