Справа № 209/6536/24
Провадження № 3/209/1541/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетроської області Левицька Н.В., розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, яка працює лаборантом на ПрАТ «Камет-Сталь», зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 08.08.2024 року приблизно о 19:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 19:00 год. пішов гуляти та в нічний час додому не повернувся, бродяжничав та ночував у під`їзді невідомого будинку, чим наражав себе на небезпеку, таким чином гр. ОСОБА_1 порушила Закон України «Про охорону дитинства». Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП, з урахуванням того, що 11.06.2024 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (попередження); 19.04.2024 (штраф 850 грн).

05.09.2024 ОСОБА_1 до суду подала письмову заяву, у якій зазначила, що її син ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю. ОСОБА_2 не самовільно, а із спонукання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які втекли з дому, не ночував вдома. Просить суд не накладати на неї штраф, оскільки вона не в змозі буде його виплатити, позаяк заробітна плата на заводі у неї низька, вона не здорова та приймає антидепресанти, також лікує дитину дорогим припаратом, який неодноразово призначав лікар та який дуже складно підібрати, так як у її дитини генетичні особливості, до ліків майже фармакорезистентний, не допомагають. Просить суд врахувати, що її матеріальний стан складний, вона зверталась багато разів за соціальними послугами в допомозі виховання сина, проте їй повідомляли, що такі послуги відсутні, а послуги психолога, фахівців з дітьми хворими на аутистичний розлад платні. На підтвердження діагнозу дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надала копію медичного висновку №4 про дитину-інваліда від 18.01.2023 та виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.07.2024.

Окрім цього, 17.09.2024 ОСОБА_1 подала до суду характеристику сина ОСОБА_2 , яка надана КП «Спеціальна школа «Гармонія», а також копії заяв звернень до Управління служби у справах дітей Кам`янської міської ради та Кам`янської міської ради про надання допомоги щодо пошуку відповідного закладу та/або фахівця з метою коригування розладів соціальної адаптації, оскільки дитина потребує спеціальних умов навчання та виховання(реабілітації), які самотужки мати не може забезпечити.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом роз`яснені права передбачені ст. 268 КУпАП.

Надаючи пояснення суду, ОСОБА_1 , заперечила вчинення нею правопорушення та зазначила про обставини, які вказала у поданій до суду 05.09.2024 письмовій заяві. Додатково пояснила, що вона намагається вжити усіх заходів для виховання сина і забезпечити йому належні умови життя, навчання та лікування. Повідомила, що виховує сина сама, коли працює, то син перебуває за місцем проживання дідуся та колишнього чоловіка. Робить все, що у її силах, приділяє увагу вихованню, здоров`ю та навчанню, проте одній їй дуже важко справлятись, оскільки у дитини є певні розлади. Надала суду характеристику з місця роботи та просила її врахувати.

Щодо обставин, указаних в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначила, що 08.08.2024 року приблизно о 19:00 год. ОСОБА_2 пішов гуляти разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , син повинен був повернутись додому, але не повернувся, тому близько 23:30 год. пішла його шукати, так як він пізно повертається додому. І коли самостійні пошуки не дали результату, звернулась до поліції із заявою про зникнення малолітнього сина ОСОБА_2 . Мобільний телефон ОСОБА_2 навмисно вимкнув, а потім зранку близько о 05:00 год. увімкнув та подзвонив їй, повідомив, що з ним все добре і він з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ночували у під`їзді якогось будинку. Також зазначила, що поведінка у сина погана часто, він не слухається, без дозволу їздить на дачу СТ «Чайка». Близько трьох тижнів забороняла ОСОБА_2 гуляти із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вони на нього мають поганий вплив. 09.08.2024 року приблизно о 05:40 год. місцезнаходження сина ОСОБА_2 було встановлено та знайдено на лівобережжі м. Кам?янське неподалік кінотеатру «Мир» та Ліцею № 40. Після чого працівниками поліції, сина їй було передано, відносно нього ніяких протиправних дій не вчинялось, жертвами злочину він не став. Також просить суд врахувати, що близько місяця тому вона зверталась до психіатричної лікарні м. Дніпро, де син перебував приблизно 10 днів, проте потрібне лікування не підібрали.

Крім особистих пояснень ОСОБА_1 та наданої КП «Спеціальна школа «Гармонія» характеристики ОСОБА_2 в судовому засіданні були досліджені: рапорти від 13.08.2024 щодо отриманих заяв за фактом зникнення осіб безвісти, письмове пояснення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.08.2024; письмове пояснення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке надано в присутності матері 09.08.2024; медичний висновок №4 про дитину інваліда віком до 18 років від 18.01.2023, письмові пояснення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які надані в присутності матері 09.08.2024; рапорт інспектора СЮП ВП Кам`янського РУП, старшого лейтенанта поліції А.Тущенко, у якому зазначено, що під час перевірки згідно бази даних ІТС «ІПНП» було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 піддавалась адміністративним стягненням за ч. 1 ст. 184 КУпАП; карту обліку адміністративного правопорушення; постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ст. 184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, вчинених повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в пункті 16 своєї постанови від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення інспектором поліції має бути розкрито таку ознаку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення як «ухилення від виконання батьківських обов`язків».

Згідно із ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 62 Конституції України прямо вказує, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд критично оцінює докази, що містяться в адміністративному матеріалі, в частині їхньої належності, достовірності та достатності для того, щоб дійти поза розумним сумнівом висновку про винуватість ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків.

Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а саме те, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина та порушила Закон України «Про охорону дитинства», оскільки останній, близько 19:00 год. пішов гуляти та в нічний час додому не повернувся, бродяжничав та ночував у під`їзді невідомого будинку, чим наражав себе на небезпеку, не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухилялася чи не виконувала покладені на неї обов`язки по вихованню дитини.

Суд звертає увагу, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, представниками органу поліції не було надано належну правову оцінку обставинам, за яких ОСОБА_1 повідомляла про обставини не повернення сина додому, її поведінку щодо пошуків сина, а також те, що у її сина, ОСОБА_2 захворювання, яке підтверджено медичним висновком №4 про дитину інваліда віком до 18 років та про діагноз якого було відомо під час складання адміністративних матеріалів, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про реальні труднощі, з якими через захворювання сина стикається мати та через які об`єктивно не може в достатній мірі впливати на сина, а не про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 9 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 2 Закону України «Про соціальні послуги» встановлюється, що соціальні послуги надаються для досягнення таких цілей: 1) профілактика складних життєвих обставин; 2) подолання складних життєвих обставин; 3) мінімізація негативних наслідків складних життєвих обставин.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальні послуги» до основних принципів надання соціальних послуг відносяться гуманізм, соціальна справедливість, неупередженість та безпечність, індивідуальний підхід.

При цьому, суд констатує, що за критеріями 1) інвалідності 2) безробіття 3)малозабезпеченості, 4) наявності ознак поведінкових розладів вказана сім`я може належати до категорії сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах і які не можуть самостійно подолати негативний вплив обставин, у розумінні пункту 4 Порядку надання соціальних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 587, а тому покладання всього тягаря відповідальності за проблемну поведінку сина лише на матір (без взяття до уваги інших складних життєвих обставин, у яких опинилася сім`я) суперечить загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності, на яких регулюються сімейні відносини.

Суд виходить з того, що держава повинна реагувати не лише застосуванням примусу, але й сприяти подолати складні життєві обставини, у які потрапила сім`я.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме його об`єктивної сторони, яка полягає в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей, а також суб`єктивної сторони, яка характеризується відсутністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст. ст. 283-284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Левицька