Справа № 308/2680/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/214/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, з середньою освітою, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 095980 від 14.01.2024та постанови судді від 01.03.2024 вбачається, що 14.01.2024 о 21 год 29 хв водій ОСОБА_1 на а/д М-06 Київ-Чоп 807 км+300 м, керував автомобілем марки ВАЗ 21093 д.н.з НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд зі згоди ОСОБА_1 водія проводився у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 01.03.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято незаконне та поспішне рішення. Окрім того, у постанові невірно зазначено його прізвище. Стверджує, що 01.03.2024 з`явився до Ужгородського міськрайонного суду, де у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з необхідністю залучення захисника з огляду на невизнання ним вини, однак суддя повідомив йому, що справа вже розглянута. Звертає увагу на наявність у протоколі про адміністративне правопорушення виправлень в даті його складання, у зазначенні прізвища та транспортного засобу. Зазначає про недійсність висновку щодо результатів

-2-

медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки такий не містить зазначення дати реєстрації в журналі реєстрації медичних оглядів та печатки лікаря, який проводив огляд. У зв`язку з чим вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Будучи належним чином неодноразово повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber». Крім того, повідомлення про час та місце розгляду справи апеляційним судом надіслано ОСОБА_1 за адресою місця його проживання, однак таке повернулося без вручення з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. Між тим, клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані

-3-

такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція №1452/735) ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 14.01.2024 о 21 год 29 хв водій ОСОБА_1 на а/д М-06 Київ-Чоп 807 км+300 м, керував автомобілем марки ВАЗ 21093, д. н. з НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, огляд зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 095980 від 14.01.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП як щодо змісту, так і щодо форми; висновком лікаря КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради№ 65 від 14.01.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння; копією постанови серії ЕНА № 1243182 від 14.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; розпискою ОСОБА_1 про залишення транспортного засобу на місці зупинки; відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

-4-

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області Семків І. В. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Доводи апеляційної скарги про недійсність висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки такий не містить зазначення дати реєстрації в журналі реєстрації медичних оглядів та печатки лікаря, який проводив огляд, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані з огляду на таке.

Як вбачається з відеозапису з місця події, огляд ОСОБА_1 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи кваліфікованим фахівцем, встановила факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння та склала про це відповідний висновок (а.с. 3).

Разом з тим, указаний висновок містить відомості про працівника поліції, який направив ОСОБА_1 на огляд, дату та час направлення та огляду ОСОБА_1 , підпис та печатку лікаря, яка проводила огляд, а також підпис ОСОБА_1 .

Між тим, матеріали справи, у тому числі відеозапис, не свідчать про те, що ОСОБА_1 заперечував результати огляду, навпаки з висновку лікаря вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень.

Також ОСОБА_1 не надано доказів оскарження ним висновку лікаря № 65 від 14.01.2024 щодо результатів огляду його на стан сп`яніння.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 65 від 14.01.2024, є належним та допустимим доказом по справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, уважає за необхідне покласти в основу рішення, як такий, що дійсно підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння під час керування автомобілем.

Доводи апеляційної скарги про наявність у протоколі про адміністративне правопорушення виправлень в даті його складання, у зазначенні прізвища та транспортного засобу, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовані змістом складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, з якого не вбачається жодних виправлень.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, внесені щодо нього дані правильні. Також ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події.

При цьому, зі змісту протоколу вбачається, що в такому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, що свідчить про те, що протокол у повній мірі відповідає вимогам цієї норми, складений уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в постанові невірно зазначено його прізвище, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказаний факт не

-5-

спростовує висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2024 виправлено описку в оскаржуваній постанові в цій частині.

Не знаходять свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у судовому засіданні 01.03.2024 він заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з необхідністю залучення захисника з огляду на невизнання ним вини, однак суддя повідомив йому, що справа вже розглянута.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав свою вину. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового розгляду справи.

Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи ОСОБА_1 про те, що ним заявлялось усне клопотання відкладення судового засідання, оскільки у справах про адміністративне правопорушення не є обов`язковим ведення журналу судового засідання та звуко-, відеозапису.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, під час апеляційного розгляду справи.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині визнаються такими, що жодним чином не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

На будь-які інші обставини у підтвердження вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 не вказує.

За таких обставин, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і уважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-6-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2024 щодо нього,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя