ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/30083/24

Провадження № 3/947/5995/24

11.10.2024 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси Прохоров П.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, протокол ЕПР1 №131611,

встановив:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 18.09.2024 року о 08.00 годин м. Одеса, вул.. Люстдорфська дорога, 52 водій ОСОБА_1 керував тз Renault Sandero БН 1787 ОМ з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме запах алкоголю з порожнини роту, різка зміна забарвлення шкіряного покрову. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці з допомогою алкотестера драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, відповідно до яких вину не визнає, не згоден з протоколом, оскільки поліцейські допустили чисельні порушення при складанні адміністративних матеріалів. Також зазначив, що поліцейські запропонували пройти огляд за допомогою приладу Драгер, якого у поліцейських не було, тому під час очікування приладу Драгер, поліцейський постійно схиляв його відмовитись від огляду тому, що прилад Драгер покаже стан алкогольного сп`яніння. Просить закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями 9 Конституції України визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

ЄСПЛ в своїх рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти рф», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші констатував, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», №55146/14, 20 лютого 2018 року, «Матановіч проти Хорватії», №2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

З дослідженого судом відеозапису встановлено, що при спілкуванні з поліцейськими, які з`ясовують у ОСОБА_1 щодо вживання ним алкогольних напоїв, він повідомляє, що вживав алкогольні напої напередодні, тобто вчора. На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відразу погодився. Після його згоди на проходження огляду, поліцейські повідомляють йому, що приладу Драгер у них при собі немає, а також починають переконувати його в тому, що прилад Драгер покаже позитивний результат.

Крім того, з відеозапису встановлено, що через відсутність у поліцейських приладу Драгер, вони починають шляхом телефонного зв`язку з колегами з`ясовують чи виїхав будь-який екіпаж на чергування, у якого в наявності є прилад Драгер. При спілкуванні між собою поліцейський повідомляє іншому поліцейському про відсутність приладу Драгер у будь-якого екіпажу на чергуванні. Через що поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про те, що можливо на місце зупинки його автомобілю привезут прилад Драгер, а може не привезуть та починає пропонувати ОСОБА_2 скласти протокол на місці, роз`яснюючи його право відмовитись від огляду на стан сп`яніння. Крім того, відеозаписом зафіксовано, що в процесі здійснення поліцейськими пошуку приладу Драгер, якого у ним не було при собі, вони декілька разів наполегливо переконують ОСОБА_1 в тому, що прилад покаже позитивний результат, а також фактично вмовляють його відмовитись від огляду та скласти протокол на місці, оскільки їм невідомо чи буде у них в наявності прилад Драгер. В результаті ОСОБА_1 погоджується з пропозицію поліцейських скласти відносно нього протокол на місці, відмовляючись від огляду.

Матеріалами відеофіксації та матеріалами справи підтверджено, що водій ОСОБА_1 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, навпаки погодився на проходження огляду, його відмова від огляду була спровокована самими працівниками поліції, які вмовили і переконали його відмовитись від огляду, який поліцейські фактично не мали можливості провести на місці зупинки через відсутність приладу Драгер. Водій ОСОБА_1 , погодившись на проведення огляду на стан сп`яніння, у свій власний час вимушений був чекати, поки поліцейські вживали заходи щодо можливості проведення огляду за допомогою приладу Драгер, який запропонували водію та в цей же час переконували його в тому, що прилад покаже позитивний результат та пропонували відмовитись від огляду та скласти протокол, на що ОСОБА_1 вимушений був погодитись.

Враховуючи викладене, суд розцінює дії працівників поліції як спонукання до вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з метою формального складання протоколу за ст.130 КУпАП відносно особи, яка погодившись на проведення огляду на стан сп`яніння, вимушений був відмовитись від огляду не з власної волі, а через відсутність у поліцейських приладу, необхідного для проведення огляду на стан сп`яніння, який вони запропонували водію.

Таким чином, суд дійшов висновку, що мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

За встановлених обставин суд констатує, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, долучені до матеріалів справи не є переконливими, достовірними і достатніми, не відповідають та суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.130, п. 1 ч. 1 ст.247, 251, 252, 266, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Прохоров П. А.