Справа № 489/3362/24
Провадження № 3/489/1604/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

24 травня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №415032 від 29.04.2024, 24.03.2024 о 08.20 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському, 21/1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "ВАЗ 21063", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог пунктів 2.3"б", 12.3 ПДР України, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з припаркованим попереду транспортним засобом "RENAULT MEGAN", д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №415033 від 29.04.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 24.03.2024 о 08.20 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському, 21/1, він, керуючи транспортним засобом "ВАЗ 21063", д.н.з. НОМЕР_2 , став учасником ДТП, після чого в порушення вимог п.2.10"а" ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним.

ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди підтвердив, однак вказав, що залишався на місці приїзду до прибуття поліцейських, спілкувався з ними та останні дозволили йому залишити місце дорожньо-транспортної пригоди для вирішення питання про відшкодування шкоди потерпілому.

Вислухавши пояснення особи, дослідивши письмові матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 24.03.2024; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , довідку УПП в Миколаївській області; копію паспорту на ім`я ОСОБА_1 , копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; переглянувши відеозапис), суддя дійшов таких висновків.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3 «б» ПДР України, встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Оцінивши сукупність досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, дійсно порушила правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Таким чином, встановлені суддею обставини вказують на наявність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого їй правопорушення та своїми діями вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтями 124 КУпАП.

Враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності (вперше притягується), обставини вчинення адміністративних правопорушень, вважаю за доцільне накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, яка, на переконання судді, є більш серйозним правопорушенням з числа вчинених особою, у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з особи, на яку накладено стягнення, підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя виходить з такого.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 122-4 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з п. 2.10.«а», порушення вимог якого інкримінується особі, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 2.10 «д», у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Із пункту п. 1.10 ПДР слідує, що залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди є дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

У зв`язку з цим, відповідальність за 122-4 КУпАП настає виключно у разі залишення особою місця дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Натомість при розгляді даної справи з пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами, а навпаки узгоджуються з письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , встановлено, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишався на місці пригоди до приїзду поліцейських, жодним чином не приховував факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди та не пересував свій транспортний засіб.

Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом зі службового автомобіля поліцейських, з якого слідує, що останні прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, де знаходилися ОСОБА_1 , потерпілий ОСОБА_2 разом з транспортними засобами учасниками ДТП, а також схемою місця ДТП від 24.03.2024, згідно з якою поліцейськими було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за участю потерпілого, на якій було зафіксоване розташування обох транспортних засобів, які стали учасниками вказаної пригоди, тобто в даній справі поліцейські не вживали будь-яких заходів щодо встановлення (розшуку) учасника дорожньо-транспортної пригоди та (або) розшуку транспортного засобу, що є необхідними умовами для настання адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Подальше ж залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про наявність в його діях складу вказаного правопорушення, оскільки таке залишення відбулося не з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, а з дозволу поліцейських та за погодженням з потерпілим з метою відшукання грошових коштів для відшкодування шкоди потерпілому.

Таким чином, оскільки при розгляді справи в суді жодними належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинило необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 та його транспортний засіб залишалися на місці пригоди до прибуття поліцейських, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу таких адміністративних правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не дає змогу встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, та до нього не додано доказів вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

Керуючись статтями 36,252,266,280,283,284,285 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №415032 від 29.04.2024 (справа №489/3362/24, провадження №3/489/1604/24) та серії ААД №415033 від 29.04.2024 (справа №489/3360/24, провадження №3/489/1603/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/3360/24 (провадження №3/489/1603/24).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн (який підлягає сплаті та перерахуванню за такими реквізитами: отримувач коштів: Миколаївське ГУК /Микол. обл./ 21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37992030, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300, рахунок отримувача: UA0014001).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок (який підлягає сплаті та перерахуванню за такими реквізитами: отримувач: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106, рахунок отримувача: UA0026001).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 122-4 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко