Номер провадження: 33/813/2471/24
Головуючий у першій інстанції Переверзева Л. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Морозов Вадим Юрійович, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 15 листопада 2023 року о 21 год. 36 хв. в м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 32, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Grand, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 7510, прилад № 0280. Результат позитивний 1,75 % проміле.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.80-81).

Не погоджуючись із наведеною постановою суду, 24.09.2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Морозов В.Ю., подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.83-88).

В судове засідання, призначене на 30.10.2024 року о 11:30 год., ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у строк передбачений ст. 277-2 КУпАП. з`явився із запізненням, в ході судових дебатів, у зв`язку з чим розгляд справи був поновлений.

Разом з тим, в режимі відеоконференції в судовому засіданні прийняв участь представник ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Б., який апеляційну скаргу підтримав і дав свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 648037 від 15.11.2023 року (а.с. 1);

- тестуванням ОСОБА_1 на алкоголь за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», прилад № 0280, результат тесту склав 1,75 ‰ (а.с.4);

- відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівника поліції (а.с.5).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року в порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом, що виключає суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, з огляду на те, що з відеозапису з портативного відеореєстратора №474574 вбачається, що в ході розмови між патрульними та ОСОБА_1 , останній підтвердив факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за обставин, викладених у протоколі та неодноразово зазначав, що він їхав нормально, знав, що доїде (урив. 21:36:38).

Доводи апеляційної скарги про те, що газоаналізатор Драгер, яким було проведено огляд на стан сп`яніння, не містить даних останнього калібрування приладу, а тому не може бути належним та допустимим доказом, є безпідставними, зважаючи на наступне.

Пунктом 13 "Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 374 від 04 червня 2015 року, періодичній повірці підлягають вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Згідно з Наказом Мінекономрозвитку України № 1747 від 13 жовтня 2016 року «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить 1 рік.

З відомостей, які містяться на роздруківці газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», прилад № 0280, який використовувався для огляду ОСОБА_1 , вбачається, що остання повірка законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки відбулась 12.10.2023 року, огляд зазначеним приладом ОСОБА_1 проводився 15.11.2023, тобто до закінчення терміну повторної повірки даного приладу (12.10.2024 року), а тому підстави вважати результати огляду недійсними, відсутні.

Крім того, слід зазначити, що з озвученим результатом огляду (1,75 ‰) ОСОБА_1 погодився (ПВР 474574, урив. 21:48:11), що також підтверджується його особистим підписом в акті огляду на стан сп`яніння. Сертифікатів, свідоцтва про повірку під час проходження огляду не просив надати, в суді першої інстанції або під час апеляційного перегляду клопотань про витребування таких доказів не заявляв.

В ході спілкування з патрульними, неодноразово зазначав, що вживав алкогольні напої та те, що перебуває в алкогольному сп`янінні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що поліцейські не роз`яснювали порядок проходження огляду на стан сп`яніння а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, 63 Конституції України спростовуються матеріалами справи.

Так, із досліджених апеляційним судом відеозаписів вбачається, що працівники поліції детально роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (ПВР 474574, урив. 21:46:52-21:47:10).

При цьому, права, які передбачені ст. 268 КУпАП, 63 Конституції України, ОСОБА_1 також роз`яснювались, що підтверджується його особистим підписом в протоколі (а.с.1).

Твердження апелянта про те, що в протоколі ААД № 648037 від 15.11.2023 року не вказано модель, номер і серію засобу, яким велася відеофіксація, не спростовує належності фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 , та не є підставою для визнання такого доказу неналежним, з огляду на те, що наявні відеозаписи в повному та достатньому обсязі дають можливість встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неспроможними є і твердження в апеляційній скарзі, в частині незгоди з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки підстави вважати, чи перебувають особи у стані сп`яніння, відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.

Також слід зазначити, що з урахуванням того, що обставини викладені в протоколі ААД № 648037 від 15.11.2023 року фіксувалися спеціальними технічними засобами, працівники поліції, з огляду на положення ст. 266 КУпАП України не зобов`язані були залучати свідків для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Крім того, обгрунтовуючи апеляційну скаргу, правопорушник ОСОБА_1 і його захисник - адвокат Морозов В.Ю. зазначали, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а ОСОБА_1 за кермом автомобіля не перебував, так як перед цим вживав алкогольні напої.

Проте апеляційний суд вважає ці доводи неспроможними, направленими на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами, які маються в матеріалах справи.

Більше того, в ході бесіди з працівниками поліції правопорушник ОСОБА_1 жодного разу не заявляв їм про те, що він не керував транспортним засобом і що за кермом перебувала інша особа.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, підтверджуються зібраними по справі доказами.

Підстави вважати вказані докази неналежними, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 266, 268, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Морозов Вадим Юрійович, залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда