П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 357/4303/24

Провадження № 33/824/3815/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Стрижеуса А.М., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 08 березня 2024 серії ААБ № 230507, 08 березня 2024 року о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 на автодорозі Р-04, 115 км., керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та перед початком виконання маневру обгону, не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для цього відстані, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3 б, 14.2 в Правил дорожнього руху.

Постановою Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 рокувизнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав з пропуском строку на апеляційне оскарження апеляційну скаргу, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року.

Скасувати постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції посилається на те, що адвокатом ОСОБА_1 - Капустіним В.В. апеляційну скаргу було подано 17 квітня 2024 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Проте постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, яку було опубліковано в ЄДРСР 15 травня 2024 року, вказану апеляційну скаргу було повернуто апелянту.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 самостійно звернувся з апеляційною скаргою 20 травня 2024 року.

Дослідивши матеріали справи та встановивши викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини, врахувавши наявність в матеріалах справи апеляційної скарги від 17 квітня 2024 року, Постанови Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, про повернення апеляційної скарги апелянту, суд дійшов до висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не правильно прийшов до висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП

Зазначає, що на ділянці автодороги, на якій сталась ДТП, немає ліній дорожньої розмітки та дорожніх знаків про заборону обгону чи наявність перехрестя попереду, що дозволяло виконати обгін, також під час початку виконання обгону на смузі автомобіля «Toyota Prius» не перебувало, на підтвердження чого апелянт долучає відео з камери зовнішнього спостереження кафе «Бочка».

Посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі власних повноважень змінивши суть інкримінованого адміністративного правопорушення та самостійно кваліфікував дії апелянта як порушення п. 12.3 ПДР України та при цьому не надав оцінку дій апелянта відповідно до п. 14.2в ПДР України.

Також зазначає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги висновок експерта № 015-24 від 02.04.2024 року, оскільки висновок не суперечить відеозапису який міститься в матеріалах справи, та виконаний експертом який має відповідну кваліфікацію.

ОСОБА_3 02 серпня 2024 року було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та апеляційна скарга не підлягає задоволення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Капустін В.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду даної справи, судом досліджувались протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 230507 від 08 березня 2024 року, який складений стосовно ОСОБА_1 ; схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.03.2024; пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; відео та фото з місця ДТП; висновок експерта № 015-24 від 02 квітня 2024 року;.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Капустіна В.В.,, ОСОБА_3 , обговоривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відповідні докази, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Положенням ст. 124 КУпАП встановлено, що до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті учасники дорожнього руху, які порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 2.3.б Правил дорожнього руху, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 14.2 в Правил дорожнього руху передбачено, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відео на якому зафіксовано ДТП, та фото з вказаної ділянки дороги, дійсно на вказаній ділянці дороги переривиста роздільна смуга руху, з чого вбачається, що обгін дійсно не заборонений, разом з тим і не заборонений поворот на ліво, який було виконано ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідно до пункту 14.2 в Правил дорожнього руху передбачено, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, тобто особа повинна переконатися про відсутність автомобіля на зустрічній смузі руху. Разом з тим, з наявного в матеріалах відео неможливо встановити, коли ОСОБА_1 розпочав маневр обгону та чи виконав вказаний пункт ПДР під час підготовки вказаного маневру.

Також, відповідно до п. 2.3.б Правил дорожнього руху, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Отже, ОСОБА_1 мав переконатися в безпечності виконуваного ним маневру обгону.

З матеріалів справи вбачається, що на вказаній ділянці дороги розміщено кафе, до якого поворот з попутної смуги руху не було заборонено, а відтак ОСОБА_1 мав передбачити можливість повороту автомобіля у вказаному місці, та не виконувати небезпечний маневр обгону на вказаній ділянці дороги.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що доводи апелянта у вказаній частині є необґрунтовані та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується доводів захисника про те, суд першої інстанції вийшов за межі власних повноважень змінивши суть інкримінованого адміністративного правопорушення та самостійно кваліфікував дії апелянта як порушення п. 12.3 ПДР України та при цьому не надав оцінку дій апелянта відповідно до п. 14.2в ПДР України., то такі доводи є необгпрунтованими.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 зазначено, що водій порушив вимоги п. 2.3б, 14.2в ПДР України.

Разом з тим, у постанові судді районного суду при викладенні обставин, визнаних судом доведеними, зазначено, що оголосивши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заслухавши позицію захисника - адвоката Капустіна В.В., водія ОСОБА_3 , дослідивши схему місця ДТП від 08.03.2024 року із зазначеними пошкодженнями транспортних засобів, висновок газоаналізатора Драгер, відповідно до якого ОСОБА_1 не перебуває в стані алкогольного сп`яніння, письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, а також надані докази сторони захисту та водія ОСОБА_3 , врахувавши зазначені вимоги правил дорожнього руху, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 2.3 б, 14.2 в Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Капустіна В.В. про те, що ОСОБА_1 не порушував п. 2.3 б, 14.2 в Правил дорожнього руху та не вчиняв ДТП спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він знайомився з схемою ДТП вона відповідала дійсності і він її підписав.

Отже, обставини вчинення адміністративного правопорушення, викладені у постанові судді районного суду, не суперечать обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги висновок експерта № 015-24 від 02.04.2024 року, оскільки висновок не суперечить відеозапису який міститься в матеріалах справи, та виконаний експертом який має відповідну кваліфікацію.

Також суд зазначає, що під час судового засідання представником апелянта до матеріалів справи, було долучено висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Галузінського О. від 21 серпня 2024 року № 5719/24-52.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість апеляційному суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови судді суду першої інстанції за виключними обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за виключними обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Так, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги норми прямої дії Конституції України, положення національного законодавства, а також міжнародно-правові договори та рішення Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, суд приходить до висновку, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у даній справі підлягає регулюванню за аналогією закону.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 січня 2021 року у справі № 148/1536/18 (провадження № 51-4685 км 20) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку проте, що суд першої інстанції був зобов`язаний дослідити висновок експерта, що було ним зроблено.

Разом з тим, оцінка наявних в матеріалах справи тих чи інших доказів, врахування або не враховування їх під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є дискреційним повноваженням суду.

Отже, суд першої інстанції не порушив норми процесуального законодавства, не врахувавши висновок експерта під час винесення постанови, оскільки під час перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов до висновку, що наявний в матеріалах справи висновок експерта а також висновок експерта, що був наданий представником апелянта в судовому засідання суперечить наявним в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, відео на якому зафіксовано ДТП, схемі місця ДТП.

Тому, враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи висновки експерта суперечать подіям що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та іншим доказам, тому суд враховуючи власну оцінку вказаних доказів та враховуючи диспозитивні повноваження не враховує вказані висновки експертів під час винесення постанови по справі.

Отже, об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, та допустимість зібраних доказів по справі не вбачається. Дані докази є узгодженими та взаємопов`язаними між собою, як в цілому так і в деталях.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п.п. 2.3б, 14.2в Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Натомість доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться в цілому до того, що він вбачає порушення ПДР України у діях водія автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 .

Аналізуючи зазначені доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із такого.

За нормативним визначенням об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП полягає у порушенні особою Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП та відповідно спричинення механічних пошкоджень транспортних засобів.

Правилами дорожнього руху України встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.4. кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з пунктом 2.3б ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Також згідно з пунктом 14.2в ПДР України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;, проте ОСОБА_1 зазначених вимог правил дорожнього руху не виконав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_1 спростовані:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення від 08 березня 2024 року серії ААБ №230507, 08 березня 2024 року о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 на автодорозі Р-04, 115 км., керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та перед початком виконання маневру обгону, не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для цього відстані, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3 б, 14.2 в Правил дорожнього руху.

- схемою місця скоєння адміністративного правопорушення, в якій поліцейський схематично зобразив місце скоєння ДТП.

- фото та відео з місця ДТП, з яких чітко вбачається момент скоєння ДТП.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КупАП. Докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав його винним у вчиненні ДТП, та що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, задоволенню не підлягають, остільки суперечать доказам, які є належними, достатніми та допустимими.

Інші доводи апелянта також задоволенню не підлягають, є особистою думкою ОСОБА_1 та суперечать наявним матеріалам.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції, як законну без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року- залишити без задоволення

Постанову судді Білоцерківського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Стрижеус