Справа № 299/737/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені щодо , за апеляційною скаргою потерпілого на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю (недоведеністю) складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення , ОСОБА_1 26.01.2023 о 16-30 год. в м. Виноградів по вул. І. Франка керував автомобілем Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , «при початку руху не впевнився в його безпечності та не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по своїй полосі в попутному напрямку», чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, оскільки та обставина, що він виконував маневр «початок руху» із узбіччя - не є доведеною «поза розумним сумнівом», суть правопорушення, зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, не містить усіх обов`язкових елементів складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зміст доданих до протоколу письмових доказів є суперечливим, що не вдалося усунути у ході судового розгляду справи. Провадження у справі підлягало закриттю у зв`язку із недоведеністю (відсутністю) складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить постанову судді місцевого суду від 01.03.2023 скасувати та винести нову, якою визнати винним ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП та притягнути його до відповідальності.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 вказує, що висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки такі спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи. На думку апелянта, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП стверджується сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи. Та обставина, що протокол не містить усіх обов`язкових елементів складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема, не зазначено факту зіткнення транспортних засобів, місця їх зіткнення, та факту отримання ними механічних пошкоджень, не зазначено марки та реєстраційного номеру транспортного засобу другого учасника дорожнього руху та даних його водія, не може вважатися такою, що прямо не доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Сторони в своїх письмових поясненнях при складанні протоколу та прямо в суді підтвердили факт зіткнення транспортних засобів, факт отримання ними механічних пошкоджень та локацію таких, чітко вказали марки і номерні знаки автомобілів, подія ДТП сторонами не заперечувалася, та суд міг переконатися у наявності таких та усунути виявлені розбіжності прямо в судовому засіданні. Крім того, інформація про подію міститься в схемі ДТП від 26.01.2023 року, поясненнях учасників ДТП, фотографіях, на яких видно механічні пошкодження транспортних засобів.

Крім того, на думку апелянта на схемі чітко зафіксовано пошкодження які отримано транспортними засобами внаслідок ДТП, видно, що причиною ДТП стали дії саме водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з порушеннями Правил дорожнього руху України. Фотозображення, де зафіксовано автомобілі учасників справи безпосередньо після ДТП, на яких чітко видно місце удару передньою частиною автомобіля марки BMW д.н.з. НОМЕР_2 в задні ліві двері автомобіля марки Хюндай ІЗО, НОМЕР_3 , що вказує на те, що водій автомобіля марки Хюндай і30, НОМЕР_3 не міг рухатися по своїй правій смузі руху (в напрямку с. Онок), та під`їжджаючи до перехрестя вул. І. Франка-вул. Соборності, завчасно включивши покажчик лівого повороту, рухався з невеликою швидкістю, і проїхавши приблизно 30 метрів, змістився до осьової лінії дорожньої розмітки, яка розділяє дві смуги руху, проїхав до закінчення вузької суцільної лінії дорожньої розмітки (1.1), під`їхав до самого перехрестя (вул. Соборності прилягала зліва), де вже була переривчаста лінія розмітки (1.2), і під кутом зупинився (на самому перехресті) для того щоб дати рух зустрічному транспорту (у такому випадку удар автомобілем марки Хюндай іЗО, НОМЕР_3 був би отриманий у задню ліву фару, але аж ніяк у ліву задню дверку), а вказує на ту обставину, що водій автомобіля марки Хюндай ІЗО, НОМЕР_3 здійснив виїзд з узбіччя (Хюндай ІЗО, д.н.з. НОМЕР_3 поперек смуги руху, по якій рухався автомобіль марки BMW д.н.з. НОМЕР_2 ) та при початку руху не переконався в його безпечності, та не надав перевагу в русі транспортному засобу марки BMW днз НОМЕР_2 , який рухався по своїй полосі в попутному напрямку. На думку апелянта, пояснення потерпілої знайшли підтвердження на схемі ДТП, на якій чітко зазначено місце удару транспортних засобів: передньою частиною автомобіля БМВ д.н.з. НОМЕР_2 в задні ліві двері автомобіля Хюндай іЗО д.н.з. НОМЕР_3 та на фотографіях.

При цьому, апелянт вважає, що надані фотозображення із відеозапису вуличних камер відеоспостереження, де зафіксовано рух автомобілів учасників ДТП 26.01.2023 близько 16-30 у послідовності, за якою автомобіль Хюндай І30, днз. НОМЕР_3 рухався по вул. І. Франка в напрямку с. Онок, а за ним на відстані рухався автомобіль марки «БМВ», у попутному напрямку, є неналежними та недопустимими доказами. Суд не мав права приймати їх до уваги, оскільки вказані фотографії не містять самого факту зіткнення, з ним неможливо встановити відстань, яка була між транспортними засобами, та не дає пересвідчитися про алгоритм дій, які здійснив водій автомобіля марки Хюндай іЗО днз. НОМЕР_3 в реальному часі.

В письмових поясненнях поданих на апеляційну скаргу захисником ОСОБА_1 - Суязова Г.В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення а постанову Виноградівського районного суду від 01.03.2023 року без змін.

ОСОБА_3 вказує, що твердження апелянта щодо удару транспортного засобу спростовуються матеріалами справи та фото світлинами, висновками експертизи де чітко вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 зазнав удару в задню ліву частину транспортного засобу, а задні ліві двері містять лише незначні подряпини. Стосовно фото світлин вказує, що такі підтверджують розташування автомобілів на дорозі і те, що водій ОСОБА_1 рухався попереду ОСОБА_2 , а не здійснював виїзду із правого краю дороги з метою розвороту як про це вказує апелянт. Звертає увагу, що жодним документом не підтверджуються слова ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 здійснював розворот. Більше того, такі твердження спростовуються й самою схемою ДТП, позаяк місце зіткнення відбулося на попутній смузі руху, а не на перехресті, якби ОСОБА_1 здійснював розворот, то місце зіткнення відбулось би на самому перехресті.

ОСОБА_3 вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення у графі суть адміністративного правопорушення зазначено: «т.з. Хюндай І30 д.н. НОМЕР_1 при початку руху не впевнився в його безпечності та не надав перевагу в русі т.з., який рухався по своїй полосі в попутному напрямку», а для настання відповідальності за ст.124 КУпАП слід встановлювати наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між винними (необережними) діями водія і ДТП, що спричинила пошкодження транспортних засобів.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення жодним чином не вказано, що в результаті невиконання вимог ПДР будь-який інший автомобіль чи майно зазнало механічних пошкоджень, тобто не вказано наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_3 також зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 рухалась позаду нього, при здійснені повороту ліворуч ОСОБА_1 дотримуючись вимог ПДР увімкнув лівий покажчик повороту, здійснив зупинку транспортного засобу та мав намір здійснити поворот ліворуч, однак ОСОБА_2 не дотримуючись ПДР вдарила його транспортний засіб у задню ліву частину автомобіля, а оскільки його транспортний засіб знаходився у статичному стані, то в результаті удару транспортний засіб розвернуло і водійка ОСОБА_2 завдала пошкоджень транспортному засобу ще у заднє ліве крило.

На адресу суду 25.08.2023 року було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги ОСОБА_2 представником адвокатом Лишенко Н.С. згідно яких апелянт вважає хибними висновки суду першої інстанції, зокрема посилаючись на наявні в матеріалах справи письмові пояснення додані до протоколу про адміністративне правопорушення, схему до протоколу, вважають достатніми докази наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема недотримання ним вимог п. 10.1 ПДР України. Крім того посилаються на доданий висновок експерта «129/23 від 25.07.2023 року експерта ОСОБА_4 , згідно якого в даній дорожній обстановці дії водія Хюндай І30 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР України, тому причиною виникнення даного ДТП слід вважати дії водія ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР України. Та згідно висновку даного експерта в діях водія БМВ д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 невідповідності вимогам ПДР України не вбачається, тому її дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

На адресу суду 13.10.2023 року було подано додаткові пояснення захисником ОСОБА_1 -Суязова Г.В. згідно яких вона вважає, що вихідні дані для проведення експертизи (висновку судового експерта №129/23 від 25.07.2023 року) є неточними і недостовірними, тому такий не може вважатися належним доказом по справі. Зокрема, це стосується визначення швидкості руху транспортного засобу водія ОСОБА_2 .

Також звертає увагу, що у висновку експерта зображено приблизну траєкторію руху транспортних засобів до моменту зіткнення, в момент зіткнення та кінцеве положення транспортних засобів, однак, такий не містить жодних вихідних даних, сталих величин, яким чином експертом здійснено розташування транспортних засобів, враховуючи, що матеріали схеми ДТП не місять ні фіксації гальмівних шляхів, слідів пошкодження дорожнього покриття в результаті зіткнення та зміни положень транспортних засобів, навіть не зазначено розміру самих транспортних засобів. Окрім того, в матеріалах справи є відеозапис руху транспортних засобів за декілька секунд до моменту ДТП, які експертом враховувало не було. Також на думку захисника ОСОБА_1 - Суязової Г.В. експертом жодним чином не обґрунтована технічна неспроможність пояснень ОСОБА_1 ..

Крім того, вказує, що у даній справі протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про вчинення ОСОБА_5 дій, які містять склад адміністративного правопорушення, не містить формулювання обвинувачення, яке б містило опис дій особи, що становлять склад правопорушення.

ОСОБА_3 зазначає, що схема ДТП містить інформацію щодо учасників, місце розташування транспортних засобів, відстані до сталих величин тощо, однак не містить жодних доказів початку руху транспортних засобів та їх місце знаходження на момент початку руху, швидкості, гальмівного шляху, отже не містить всіх фактичних даних які б ставили під сумнів пояснення ОСОБА_1 ..

Вважає, мала місце невідповідність дій водія ОСОБА_2 , зокрема гр. ОСОБА_2 мала дотримуватися правил дорожнього руху, зокрема п.п.1.3; 1.4; 12.1; 12.3; 12.4; 14.2 «б», «в», «г»; п.п.14.6 «а».

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи є висновок №СЕ-19/107-23/1778-ІТ від 09.03.2022 року, в якому експерт надавав оцінку ДТП виходячи не із пояснень учасників ДТП, а із наявних пошкоджень транспортних засобів, їх локалізації, схеми ДТП, судовий експерт дійшов до висновку про покази водія ОСОБА_2 щодо механізму ДТП та здійснення маневру розвороту ОСОБА_1 технічно неспроможними та не досліджуються, бо можуть привести до хибних висновків.

ОСОБА_3 вважає, що постанова Виноградівського районного суду є цілком законною та скасуванню не підлягає.

На адресу суду 20.10.2023 року було подано заперечення ОСОБА_2 на додаткові пояснення по справі від 12.10.2023 року. В яких вказує, що додаткові пояснення представника ОСОБА_1 не містять посилання на належні допустимі докази, відсутня суть та правові підстави у додаткових поясненнях щодо можливого незадоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_2 .. ОСОБА_2 вважає, що подані пояснення полягають виключно в незгоді сторони захисника ОСОБА_3 у висновках експертизи № 129/23 від 25.07.2023 року. Вважає, що судова експертиза № 129/23 від 25.07.2023 року виконана за заявою потерпілої, на підставі вихідних даних та за наявними документами в матеріалах справи. Зі змісту висновку експертизи №129/23 від 25.07.2023 зазначено, що разом із заявою для дослідження на електронному носії надалися матеріали про адміністративне правопорушення № 299/737/23. Сума спричинених збитків (відновлювальних робіт) внаслідок ДТП за участю ОСОБА_1 також визначена експертом і складає 610 814,77 грн.

З урахуванням викладеного просить Закарпатський апеляційний суд не брати до уваги додаткові пояснення адвоката Суязової Г.В від 12.10.2023 року, викликати до суду судового експерта ОСОБА_4 для наданні пояснень.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції потерпіла ОСОБА_2 та її представник - адвокат Лишенко Н.С., апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити із наведених у ній підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Суязова Г.В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважають оскаржувану постанову законною та обґрунтованою.

Заслухавши присутніх учасників процесу, а також судових експертів Скороход К. М. та ОСОБА_6 , які пояснили свої експертні дослідження та дали відповідь на поставлені їм запитання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи 26.01.2023 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№044109 відповідно до якого26.01.2023 о 16-30 год. в м. Виноградів по вул. І. Франка керував автомобілем Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , «при початку руху не впевнився в його безпечності та не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по своїй полосі в попутному напрямку», чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю (недоведеністю) складу адміністративного правопорушення.

Вказаного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі пояснень ОСОБА_1 та його захисника, потерпілої ОСОБА_2 та її представника, а також з урахуванням досліджених матеріалів справи, зокрема: Схему місця ДТП, згідно якої 26.01.2023 мала місце ДТП близько о 16-30 год на перехресті вул. І. Франка та вул. Соборності в м. Виноградів, учасниками якої стали автомобіль Хюндай і30, НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , та автомобіль BMW, д.н.з. НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 . На схемі ДТП позначено місце ДТП - перехрестя вул. І. Франка та вул. Соборності. Зафіксовано інформацію про механічні пошкодження, що отримали обидва автомобілі. Досліджено письмові пояснення учасників ДТП, рапорт, інші письмові докази, вивчено доводи письмових пояснень учасників та доданих до них висновків.

На Схемі ДТП на схематичному зображенні транспортних засобів не позначено місця їх зіткнення, проте по способу розташування автомобілів підтверджується повідомлена ОСОБА_1 інформація про те, що зіткнення відбулося передньою частиною автомобіля водія ОСОБА_2 у задню ліву частину його автомобіля, внаслідок чого його автомобіль розвернуло поперек проїзної частини дороги.

Дана обставина підтверджена також і наданими ОСОБА_1 фотозображеннями, де зафіксовано автомобілі учасників справи безпосередньо після ДТП.

Згідно фотозображень із відеозапису вуличних камер відеоспостереження, вбачається що зафіксовано рух автомобілів учасників ДТП 26.01.2023 близько 16-30 у певній послідовності, за якою автомобіль ОСОБА_1 рухався по вул. І.Франка в напрямку с. Онок, а за ним на відстані рухався автомобіль ОСОБА_7 у попутному напрямку.

Дійшовши висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, суддя суду першої інстанції ухвалив рішення, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що в його діях наявний склад правопорушення.

Апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, слід враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього правопорушення, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) наслідки, передбачені в ст. 124 КУпАП, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Об`єктивна сторона даного складу правопорушення включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; наслідки (пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг тощо); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 124 КУпАП.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 124 КУпАП; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині рішення порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

У цій справі, за версією уповноваженої особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 , 26.01.2023 о 16-30 год. в м. Виноградів по вул. І. Франка керував автомобілем Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , «при початку руху не впевнився в його безпечності та не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по своїй полосі в попутному напрямку», чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України.

Положеннями п. 10.1 ПДР визначено: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У той же час в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що в діях ОСОБА_1 існує склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на що вказують фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 26.01.2023 о 16-30 год. в м. Виноградів по вул. І. Франка керував автомобілем Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , при початку руху не впевнився в його безпечності та не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по своїй полосі в попутному напрямку, але уникнути зіткнення не вдалося.

Не виконання п. 10.1 ПДР не може бути поставлено за провину ОСОБА_1 , оскільки такий пункт ПДР хоч і є обов`язковим, однак керуючи т/з водій керується також і загальними положеннями ПДР, зокрема п. 1.4, тобто ОСОБА_1 мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху будуть виконувати ПДР, тому він не був зобов`язаний виходити з можливості порушення ПДР іншим водієм.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тобто при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вирішується питання, чи порушив саме він правила дорожнього руху і чи це порушення спричинило пошкодження т/з, а діям інших учасників дорожнього руху можуть бути, зокрема порушення ними правил дорожнього руху і наявність причинного зв`язку цих порушень з пошкодженням т/з може бути надана оцінка у інших справах про адміністративні правопорушення, кримінальних чи цивільних провадженнях.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанову винесено з порушенням норм також і матеріального права, оскільки ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє як необгунтовані.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№044109 від 26.01.2023, суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Сам по собі факт ДТП 26.01.2023 о 16-30 год. в м. Виноградів по вул. І. Франка під час якої автомобіль Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_4 отримали механічні пошкодження учасниками справи про адміністративне правопорушення не оспорюється, але водій автомобіля Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, категорично заперечив та пояснив, що виконував поворот ліворуч з проїзної частини дороги, виконавши усі вимоги ПДР України, рух не починав, а до місця ДТП вже проїхав більше 600 м. прямо, рухався попереду автомобіля «БМВ», і в момент виконання маневру повороту відчув удар ззаду від автомобіля BMW.

На доведення вини ОСОБА_1 , крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення до суду надані наступні докази:

- план-схема до протоколу від 26.01.2023, на якій відображене розташування т/з на проїжджій частині, на перехресті вул. І. Франка та вул. Соборності в м. Виноградів, учасниками якої стали автомобіль Хюндай і30, НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , та автомобіль BMW, д.н.з. НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 . На схемі ДТП позначено місце ДТП - перехрестя вул. І. Франка та вул. Соборності. Зафіксовано інформацію про механічні пошкодження, що отримали обидва автомобілі.

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 26.01.2023 про те, що 26.01.2023 близько 16-30 год він керував автомобілем по вул. І. Франка м. Виноградів в напрямку с. Онок. Доїхав до перехрестя із вул. Соборності, де включив лівий покажчик повороту та пропускав зустрічні транспортні засоби, після чого почав здійснювати маневр повороту ліворуч. В цей момент відбулося зіткнення з автомобілем BMW, який вдарився у задню частину його автомобіля;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 26.01.2023 про те, що 26.01.2023 близько 16-30 год вона рухалася по вул. І. Франка в м. Виноградів в напрямку с. Онок. На перехресті з вул. Соборності автомобіль марки Хюндай стояв на узбіччі і перед її автомобілем почав здійснювати розворот і вона не змогла уникнути ДТП

В суді першої інстанції було досліджено, надані ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів фотозображення із відеозапису вуличних камер відеоспостереження, де зафіксовано рух автомобілів учасників ДТП 26.01.2023 близько 16-30 у послідовності, за якою автомобіль ОСОБА_1 рухався по вул. І. Франка в напрямку с. Онок, а за ним на відстані рухався автомобіль ОСОБА_7 у попутному напрямку.

Фотографії з місця ДТП, на яких відображене розташування т/з на проїжджій частині та їх пошкодження, узгоджується з планом-схемою до протоколу огляду місця події від 26.01.2023.

Судом також було досліджено відеозапис вуличних камер відео спостереження де зафіксовано рух автомобілів учасників ДТП 26.01.2023 близько 16-30 у послідовності, за якою автомобіль ОСОБА_1 рухався по вул. І. Франка в напрямку с. Онок, а за ним на відстані рухався автомобіль ОСОБА_7 у попутному напрямку.

Достатніх підстав не враховувавти вказані докази, на чому настоює апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Показання в суді потерпілого ОСОБА_2 щодо виїзду ОСОБА_1 з узбіччя безпосередньо перед її автомобілем не можуть бути узяті до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються наведеними вище та дослідженими в судах доказами, а тому їх слід вважати недостовірним доказом захисту.

Зокрема, з фотографій, відеозапису вуличних камер відеоспостереження та плану-схеми до протоколу від 26.01.2023 вбачається, що зіткнення автомобілів відбулося на заключному етапі розвороту автомобіля Хюндай і30, НОМЕР_1 , водій на перехресті вул. І. Франка та вул. Соборності, та враховуючи відстань між транспортними засобами Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 та BMW, д.н.з. НОМЕР_4 , які рухались у попутному напрямку, не дає підстав для сумнівів у тому, що саме перед зміною напрямку руху водій ОСОБА_1 впевнився, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а зіткнення іншого автомобіля із задньою частиною автомобіля, що виконував маневр розвороту жодним чином не свідчить про порушення п. 10.1 ПДР.

Наявними у справі доказами не підтверджено, що водій ОСОБА_1 здійснював розворот саме у невстановленому місці, оскільки будь-яких відомостей про це матеріали справи та долучені до апеляційної скарги фотографії не місять, а з плану-схеми до протоколу огляду місця події вбачається, що розворот здійснювався на перехресті. Крім того ОСОБА_1 не ставилося у вину порушення п. 10.7 ПДР.

Показання потерпілого про те, що водій ОСОБА_1 почав рух з узбіччя не підтверджені жодним доказами та є явно сумнівними, оскільки з досліджених фотознімків та відеозапису з камер спостереження вбачається, що перед самою подією відстань між транспортними засобами Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 та BMW, д.н.з. НОМЕР_4 , які рухались у попутному напрямку не була великою.

Суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини про вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ст. 124 КУпАП, не відповідають дійсності та суперечать іншим доказам у справі, тобто невідповідність дій водія ОСОБА_1 положенням п. 10.1 ПДР, є недоведеною.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). При цьому в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії (ст. 8 Конституції України), а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно цієї правової позиції «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, тому провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, суд у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення не вправі змінити фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, яка містить виклад обставин події, складу адміністративного правопорушення у якому звинувачується особа, винуватість якої підлягає доказуванню в суді в рамках пред`явленого звинувачення та за обставин, викладених у протоколі. Крім того, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки в такому випадку він допускає порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції сторони обвинувачення та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи зібрані по справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що неможливо повною мірою встановити фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, а наявні докази не свідчать про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, а ця обставина не була доведена з належною повнотою в ході судового розгляду справи, то апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаного правопорушення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваної постанови суду не заперечують, оскільки спростовуються вищенаведеним та стосуються обставин, які виходять за межі пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд також констатує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано висновку експерта від 09.03.2022 року, який було здійснено за заяою гр. ОСОБА_1 та направлено до суду першої інстанції 15.03.2023 року, тобто вже після ухвалення судом постанови по суті справи (а.с.47-77). Під час розгляду справи в апеляційному суді представник потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заявила клопотання про призначення експертизи, обгрунтовуючи його, у тому числі необхідністю спростувати висновок експерта поданий ОСОБА_1 . У задоволенні цього клопотання відмовлено. У подальшому представником апелянта ОСОБА_2 - адвокатом Лишенко Н. С. було подано до апеляційного суду висновок експерта від 25.07.2025 року, виготовлений за заявою ОСОБА_2 (а.с.152-199).

Апеляційним судом було досліджено обидва висновки, у тому числі з точки зору допустимості їх використання у даній справі. Окрім того, за клопотанням учасників процесу у судовому засіданні в апеляційній інстанції було вислухано пояснення обох експертів, та надана можливість учасникам та їх представникам поставити питання кожному з них. Обидва експерта свої висновки підтвердили, хоча по суті вони є протилежними за своїм змістом.

Згідно висновку експерта № 129/23 від 25.07.2023 року пояснення водія автомобіля Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 стосовно обставин ДТП технічно неспроможні. Пояснення водія автомобіля автомобіля марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_2 , стосовно обставин ДТП не позбавлені технічної спроможності. В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_2 , повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1, 10.4 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Хюндай і30, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.10.1, 10.4 ПДР України, тому причиною виникнення даного ДТП слід вважати дії водія ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п.10.1, 10.4 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_2 , невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається, тому її дії не знаходяться в причинному заявку з виникненням даної ДТП (а.с.152-199).

В судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_4 який свій висновок підтвердив повністю. При цьому зазначив, що гальмівний шлях він не бачив, тому такий не враховувався при проведенні експертного дослідження.

Згідно висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/107-23/1778-ІТ від 09.03.2023 р., згідно якого в даній дорожній ситуації, для забезпечення безпеки дорожнього водій автомобіля марки «Hyundai» моделі «30» д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 повинен був керуватись технічними вимогами п.л. 9.2 б), 9.4, 10.1, 10.4 чинних Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля марки «ВМW 330і» д.н.з. НОМЕР_4 гр. ОСОБА_2 повинна була керуватись технічними вимогами п. 2.3 (б) та 13.1 з посиланням на термін «безпечна дистанція», який є в п.1.10 ПДР України.

В даній дорожній ситуації, у даному варіанті розвитку подій, водій автомобіля марки «Hyundai» моделі «і30» д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 маючи намір виконати маневр повороту ліворуч, рухався попереду автомобіля марки «ВМW 330і» д.н.з. НОМЕР_5 .

Правила дорожнього руху України не регламентують дії водія транспортного засобу «лідера» (транспортний засіб, що рухається попереду), щодо запобігання попутних зіткнень з транспортними засобами, що рухаються позаду, окрім випадків безпідставних дій водія ( рух без потреби з дуже малою швидкістю, різке гальмування), а тому обов?язок запобігти попутних зіткнень полягає на водіїв транспортних засобів, що рухаються позаду об?єкта можливої небезпеки.

Технічна можливість уникнути даної пригоди для водія автомобіля марки «ВМW 330і» д.н.з. НОМЕР_4 гр. ОСОБА_2 , полягає у виконанні ним вимог п.п. 2.3. (б) та 13.1 чинних Правил дорожнього руху України з посиланням на терміни «безпечна швидкість» та «безпечна дистанція», які є в п. 1.10 ПДР України.З технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «ВМW 330і» д.н.з. НОМЕР_4 гр. ОСОБА_2 , вбачається невідповідність технічним вимогам п. 2.3 (б) та 13.1 Правил дорожнього руху України, недотримання яких в своїй сукупності, знаходиться у причинному зв?язку з настанням даної ДТП (а.с.47-77)

З матеріалів справи слідує, що обидва висновки експертів суду першої інстанції не надавалися на дослідження, а також відповідних клопотань потерпілою стороною також не заявлялося в суді першої інстанції. При формуванні висновків обидва експерти використовували вихідні дані, які були надані відповідною стороною, на замовлення яких ці висновки були зроблені.

Враховуючи положення ч.7 ст.294 КУпАП, висновок експертного дослідження № 129/23 від 25.07.2023 року не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки апелянтом не доведено обґрунтованість ненадання такого суду першої інстанції чи необґрунтованого відхилення такого клопотання цим судом.

Розгляд і вирішення справ про адміністративне правопорушення здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшла до суду першої інстанції 06.02.2023 року, постанову у вказаній справі винесено 01.03.2023 року. Це свідчить, що сторона захисту, мала достатньо часу щоб скористатись своїм правом та звернутись до суду з клопотанням про призначення судової експертизи, чи провівши самостійно, в межах розгляду справи дослідження спеціалістом наддати його суду, однак як засвідчують матеріали справи з такими клопотаннями апелянт до суду першої інстанції не звертався.

ОСОБА_2 звернулася до експертної установи лише 06.07.2023 року, після розгляду справи судом.

За таких обставин, у апеляційного суду відсутні правові підстави для прийняття до уваги висновку № 129/23 від 25.07.2023 року .

Тому, з огляду на вимоги ст. 294 КУпАП, апеляційний суд не приймає в якості нового доказу висновок експерта № 129/23 від 25.07.2023 року.

Крім того, вказані висновки експертів, надані як стороною апелянта, так і стороною потерпілого, апеляційний суд не приймає до уваги, вважає неналежним доказом, оскільки вихідні дані експертам для дослідження були надані лише однією стороною, та інший учасник дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений права надати пояснення, клопотання та докази для проведення дослідження. Крім того, жоден з експертів не досліджував наявний в матеріалах справи відеозапис з камер вуличного спостереження, та інші долучені до матеріалів справи докази, тобто такі проведені без урахування всіх наявних доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції учасниками справи не порушувалось питання про призначення експертизи Апеляційний суд переглядає справу про адміністративне правопорушення на предмет порушень вимог матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції, розгляд даних справ по суті є виключним пріоритетом суду першої інстанції. Змістовний аналіз норм КУпАП вказує на те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції з точки зору порушення процедури розгляду, неналежної оцінки або відсутності процедури оцінки доказів та з інших процесуальних питань, що в свою чергу може призвести до постановлення необґрунтованої та незаконної постанови. Крім того, в апеляційній скарзі та заявлених клопотаннях з цього приводу не наведено виключних обставин, які б зумовили необхідність проведення експертного дослідження під час апеляційного розгляду з урахуванням не реалізації даного права під час розгляду даної справи судом першої інстанції.

Проведені дві експертизи не дають однозначного висновку щодо вини будь-кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди, містять протиріччя та суперечливі висновки

Так, в судовому засіданні апеляційним судом було роз`яснено учасникам справи право заявити клопотання про проведення комплексної експертизи. Разом з тим, учасники справи відмовилися від цього.

Інших доказів на підтвердження наявності в діях водія ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять, а тому доводи апелянта про безпідставне звільнення судом першої інстанції ОСОБА_1 від відповідальності апеляційний суд вважає необгрунтованими.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та прийняв обґрунтоване рішення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові та були б підставою для її скасування апелянтом в апеляційній скарзі не наведено.

За цих обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а винесену щодо ОСОБА_1 постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Фазикош Г. В.