запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/801/24Головуючий у 1-й інстанції Кононенко І.О.
Єдиний унікальний №314/2798/24Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.4 ст.121 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , його захисника Острика С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, що не пройшов обов`язкового технічного огляду, 12.06.2024 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_1 на автошляху АДМ18 Харків-Сімферополь 269 км, у Запорізькому районі, Запорізької області, керував транспортним засобом «Mersedes Benz 609D», д.н.з. НОМЕР_1 не пройшовши обов`язковий технічний контроль, чим порушив п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.4 ст.121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що під час судового розгляду він не бачив відеозображення із Вільнянського районного суду Запорізької області, що призвело до звуження його процесуальних прав. Протокол про адміністративне правопорушення не містить переліку документів, які додаються до нього.

Момент керування ним автомобілем на відео із нагрудної камери поліцейського не зафіксовано. Свідки події відсутні.

Санкція ч.4 ст.121 КУпАП передбачає можливість застосування адміністративного арешту, однак суд не розглянув можливість застосування даної санкції. Позбавлення його права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника Острика С.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до положень ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до абз.4 п.3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року № 137, визначено періодичність проходження обов`язкового контролю - двічі на рік для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, незалежно від строку експлуатації.

Положеннями ч.4 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з передбачених частинами першою - третьою цієї статті порушень, зокрема, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

При цьому, за змістом ч.4 ст.121 КУпАП суб`єктом даного правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.

Всупереч позиції захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення, вина останнього підтверджується зібраними по справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема відомостями

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №646636 від 12.06.2024 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;

- відомостями про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно постанови уповноваженої особи серії ЕНА №1989433 від 24.04.2024 року за ч.3 ст.121 КУпАП;

- відеозаписом події.

Правилами дорожнього руху не передбачено право водія не зупинятися на вимогу поліцейського та/чи не пред`являти документів, які дозволяють керувати транспортним засобом. У випадку незгоди із підставами зупинення водій має право оскаржити такі дії поліцейського.

Із долученого до справи відеозапису чітко вбачається рух керованого ОСОБА_1 транспортного засобу «Mersedes Benz 609D», д.н.з. НОМЕР_1 та його зупинка на вимогу поліцейського на блокпосту. ОСОБА_1 жодного разу не зазначив, що водієм була інша особа. Крім ОСОБА_1 поряд з автомобілем і в ньому інших осіб, які б могли керувати його транспортним засобом, не зафіксовано.

Сукупність даних обставин об`єктивно свідчить про те, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу. Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта, що на відеозаписі не зафіксовано момент керування ОСОБА_1 зазначеним автомобілем та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Згідно наявного в матеріалах справи відеозапису технічним засобом зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 до моменту зупинки, складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому присутність свідків за таких обставин була непотрібна.

Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення переліку документів, які додаються до нього, не спростовує факту наявності події та складу адміністративного правопорушення та не здатне поставити під сумнів допустимість протоколу в цілому.

Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.

Достовірність цих доказів стороною захисту у встановленому законом порядку не спростовано.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення полягає у повторному протягом року керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Водночас суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозицій ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язкову умисність вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що суб`єктивна сторона передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

Враховуючи зміст наведених вище елементів складу вказаного адміністративного правопорушення, доводи ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак інкримінованого йому адміністративного правопорушення з посиланням на те, що він не був обізнаний про пропущення строку обов`язкового технічного контролю та не мав визначеного ПДР обов`язку перевіряти вказані обставини перед виїздом на маршрут, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Що стосується накладеного на водія адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у співвідношенні з доводами ОСОБА_1 про єдине джерело його доходу, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення передбаченого ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, як за своїм видом, так і розміром, є мінімально можливим, відповідно до санкції ч.4 ст.121 КУпАП.

Вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.4 ст.121 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на вищезазначене, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Прохання в апеляційній скарзі про застосування адміністративного арешту, тобто зміні постанови судді в частині накладення стягнення та посилення його, не засновано на законі.

У відповідності до вимог ч.9 ст.294 КУпАП, в разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті КУпАП, воно не може бути посилено. Згідно ст.24 КУпАП адміністративний арешт віднесено до більш тяжкої категорії стягнення, ніж позбавлення спеціального права, наданого громадянину.

Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 314/2798/24