Справа №461/2247/21
Провадження №3-в/461/35/24
П О С Т А Н О В А

30 травня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Бокарьова Є.В. про вирішення питання звільнення особи від відбування адміністративного стягнення,

встановив:

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 120 (сто двадцяти) годин суспільно корисних робіт. Також, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454 гривні 00 копійок судового збору.

Заступник начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Бокарьов Є.В., за погодженням начальника Личаківського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, звернувся до суду з поданням про вирішення питання звільнення особи від відбування адміністративного стягнення.

Подання мотивує тим, що громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку у Личаківському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 13.07.2021 по теперішній час.

З повідомлень отриманих з ДАБ ГУ ДМС України у Львівській області та Личаківського відділу ДВС м. Львова вбачається, що правопорушник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Працівниками Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області здійснено вихід за зазначеною адресою, але під час перевірки ніхто двері не відчинив, а поспілкуватись з сусідами не виявилось можливим.

13.10.2021 з Львівського районного управління поліції у Львівській області надійшла відповідь у якій зазначено, що під час виходу за місцем проживання гр. ОСОБА_1 було опитано батька правопорушника - ОСОБА_2 , 1958 року народження, який повідомив, що його син ОСОБА_1 протягом 4-5 років за вищевказаною адресою не проживає.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 10.11. 2021 у задоволенні подання органу пробації щодо виконання постанови відповідно до ст. 304 КУпАП було відмовлено.

Отже, проведеними заходами місцезнаходження порушника не встановлено.

Посилаючись на положення ст.ст. 2, 304 КУпАП, ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 80 Кримінального кодексу України, заступник начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Бокарьов Є.В. звернувся до суду, який виніс постанову для вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення.

Учасники провадження повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились.

Положення КУпАП не містять обмежень щодо проведення розгляду даної категорії справ за відсутності осіб, які не прибули у судове засідання. Таким чином, дотримуючись принципів забезпечення розумних строків розгляду справи, а також диспозитивності, відповідно до якого кожна сторона самостійно визначає спосіб захисту та реалізації своїх прав та повноважень, підстав які зумовлюють неможливість розгляду справи не встановлено.

Дослідивши подання та матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Стаття 305 КУпАП встановлює, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 і частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Отже, посилаючись на наведені вище положення закону, автор клопотання просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного йому адміністративного стягнення.

Оцінюючи доводи представника органу пробації, суд не ставить під сумнів можливість застосування практики ЄСПЛ, положень Конвенції чи вищенаведених нормативних актів під час розгляду даної категорії справ.

Аналогія закону полягає у застосуванні компетентним органом (у даному випадку судом) правових норм, що регулюють відносини, подібні до тих, які є предметом розгляду в межах конкретної правової ситуації, правовідносин або правового спору, тобто вирішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм.

З подання та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 фактично ухилився від накладеного на нього стягнення, зокрема у наведених матеріалах відсутні належні докази неможливості виконання постанови суду з поважних причин. Слід відзначити, що сама по собі відсутність інформації в органу пробації про фактичне місце перебування правопорушника, не звільняє особу від виконання рішення суду та призначеного стягнення.

Натомість, мотивуючи клопотання можливістю застосування аналогії закону, представник органу пробації залишив поза увагою, що згідно наведених ним же положень ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Варто відзначити, що у поданні не наведено коли, на думку автора подання, виходячи із запропонованої ним аналогії закону, сплили строки виконання постанови. Більше того, до подання не долучено жодного доказу, який доводить його обґрунтованість або засвідчує обставини наведені у ньому, у тому числі стосовно вичерпання заходів для виконання постанови.

Наведене вказує на необґрунтованість подання та відсутність законних підстав для його задоволення.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, приходжу до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 304 КУпАП,

постановив:

У задоволенні подання відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Стрельбицький