Справа 556/2908/23
Номер провадження 3/556/152/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 року сел.Володимирець

Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Іванків О.В., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,-

за ч. 1 ст. 130, ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

30 вересня 2023 року о 16 год. 09 хв., в с.Довговоля по вул.Першого Травня Вараського району, ОСОБА_1 , керував скутером марки «YAMAHA», без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів) від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Drager» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив Правила дорожнього руху, п.2.5.

Також на розгляд суду надійшов протокол про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, так як останній 30.09.2023 року о 20 год. 30 хв., в АДРЕСА_2 вчинив дії домашнього насильства фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 .

Вказані матеріали розглянуті судом одночасно, згідно ст.36 КУпАП. Зокрема, відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у судовому засіданні клопотав про закриття адміністративних справ зазначає, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно його підзахисного складені з порушенням матеріального та процесуального права, посадові особи, які складали вищевказані протоколи неповно з`ясували усі фактичні обставини справи, не сприяли повному об`єктивному та неупередженому їх розгляду, а тому дані протоколи не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. В клопотанні також зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.173-2, ч.1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення, щодо нього, з підстав встановлених п. 1ст. 247 КУпАП.

Дослідивши та проаналізувавши протоколи про адміністративні правопорушення та інші письмові докази, наявні в матеріалах справ, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст.173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Що стосується адміністративного матеріалу про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судом встановлено наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 940958 від 30.09.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , 30.09.2023 року о 20 год. 30 хв., в АДРЕСА_2 вчинив дії домашнього насильства фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 .

Свідків подій та обставин, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не було.

Крім того, фабула протоколу про адміністративне правопорушення не містить переліку вчинених ОСОБА_1 , протиправних дій, внаслідок яких потерпілій могло бути завдано шкоди фізичного та психологічного характеру, які необхідні для кваліфікації дій порушника за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Крім того, об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП передбачає наслідки такого психологічного насильства, а саме наявність чи відсутність шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, яка могла бути чи була завдана.

Так, у вищевказаному протоколі зазначено, що явних тілесних ушкоджень потерпілій завдано не було.

Разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях певних осіб із невизначеним статусом про обставини вчинення домашнього насильства, проте відсутні пояснення як потерпілої ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумніви у суду.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність в матеріалах справи переконливих доказів, що доводять вину ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження.

Що стосується адміністративного матеріалу про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову водія або іншої особи, яка керує транспортним засобом, пройти у встановленому порядку огляд на визначення стану сп"яніння.

У відповідності до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок).

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, Порядку чи ст. 266 КУпАП, вважаються недійсними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення. Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України Про національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до ч.ч. 3,6 п.3 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999 - відеореєстратор,це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

П.п. 5,6 Розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Згідно п.І Розділу VІІ Інструкції - під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

Однак, поліцейські весь час то припиняли відеозйомку то знову на певний період її відновлювали всупереч вимогам закону і подальші дії поліцейських відеозаписом не зафіксовані.

З досліджених судом окремих нарізок відеозаписів зафіксовано початок відеофіксації з того як співробітники патрульної поліції зупиняють транспортний засіб марки «YAMAHA», без номерного знаку, під керуванням ОСОБА_1 . На іншому відрізку відеозапису працівники поліцї пропонують ОСОБА_1 , пройти огляд на стан сп`яніння із використанням спеціальних приладів або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі на чому відео закінчується.

При цьому, незважаючи на незгоду ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння із використанням спеціальних приладів на місці зупинки, в порушення вимог вказаних вище нормативних актів, проведення огляду водія в медичному закладі не тільки не проводилось, але навіть не було запропоновано працівниками поліції, хоча ОСОБА_1 заявляв клопотання про те що бажає пройти освідчення у медичному закладі. Зокрема, відразу після відмови пройти огляд на стан сп`яніння із використанням спеціальних приладів на місці зупинки, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, після чого відеозапис закінчується.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що долучені до протоколу відеозаписи та інші докази не містить доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. При цьому суд враховує, що Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.Також з досліджених судом окремих відеозаписів вбачається, що запис не є безперервним, а також дані записи не є послідовними по відношенню один до одного а відтак є не допустимим доказом по справі (постанова Верховного Суд від 18.07.2019р. у справі № 216/5226/16-а, постанова Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 536/1703/17).

Тобто відеозаписи які додані до матеріалів справи на яких зафіксовано певні події не може бути належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого адміністративного правопорушення.

В той же час, наявний на диску відеофайл не підтверджує факту відмови ОСОБА_1 , від проходження медогляду, оскільки останній неодноразово висловлював згоду пройти огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. При цьому ОСОБА_1 , не відмовився в категоричній формі від проходження такого огляду, і в той же час, йому не роз`яснювались його процесуальні права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. З урахуванням викладеного, такий відеозапис, на думку суду, не є належними та допустимими доказами відмови ОСОБА_1 , від проходження огляду на стан сп`яніння.

Будь-які інші докази на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять, посадовими особами ВП №1 Вараського РВП клопотання про їх долучення до матеріалів справи протягом всього часу судового розгляду не надходили.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що долучені до протоколу відеозаписи та інші докази не містить доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вважаю, що вказане є підставою для закриття провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, недоведення факту відмови ОСОБА_1 , від проходження огляду на стан сп`яніння навіть при доведеності керування Т/З останнім, свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 1, 9, 122-2, 130, 247, 251, 266, 287 КУпАП, суд,-

постановив:

Провадження в справах про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130, ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.В. Іванків