ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/78/24 Номер провадження 33/814/618/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Кайдашова В.С., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Кайдашова Віталія Сергійовича на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 29.12.2023 об 01 год 20 хв в с. Байрак Полтавського району по вул. Польова, 1, керував т/з Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду для визначення ступеня алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвоката Кайдашова В.С. подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає скасувати постанову Полтавського районного суду Полтавського районного суду від 17.01.2024 року та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова не відповідає нормам матеріального та процесуального права, суд першої інстанції протиправно не проінформував скаржника про дату, час та місце судового розгляду, належним чином не дослідив матеріали справи.

Апелянт стверджує, що, в матеріалах справи відсутні будь-які докази , які свідчили про конкретну причину зупинки транспортного засобу, що є порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності в даній категорії справі є підставою для визнання процедури складання протоколу незаконною.

Крім того, посилається на те, що відсутні будь-які докази факту керування автомобілем безпосередньо ОСОБА_1 .. Суд не взяв, що останній є військовослужбовцем відповідальність яких встановлено іншою нормою законодавства.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що 14.03.2024 року стало відомо, що Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.01.2024 визнано винним ОСОБА_1 , про постанову дізнався під час того, як працівниками поліції було повідомлено, що він позбавлений права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.12.2023 об 01 год 20 хв водій ОСОБА_1 в с. Байрак Полтавського району по вул. Польова, 1, керував т/з Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду для визначення ступеня алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ним даного правопорушення підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, рапортом, направленням на огляд водія, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з нагрудної бодікамери №00033.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що відсутні будь-які докази факту керування автомобілем безпосередньо ОСОБА_1 , суд відхиляє даний довід, виходячи з наступного.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 (хронологічний відрізок 01:25:45 далі триває) керував транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння встановлений законом, на що останній відмовився. в ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 та пасажиром, який перебував з останнім, зазначає, що «ми їхали по полю і нас знесло»(хронологічний відрізок 01:54:10), працівники поліції неодноразово пропанували пройти огляд на стан сп`яніння передбачений законом, роз`яснено процедуру огляду, на що ОСОБА_1 відмовлявся.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд відхиляє, адже зазначені факті порушення п.2.5. ПДР України ОСОБА_1 підтверджуєтьсяданими, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, рапортом, направленням на огляд водія, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом, та іншими доказами.

Враховуючи наведене, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена сукупністю належних та допустимих доказів, що містяться у справі, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи щодо не взяття судом до уваги факт того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, не береться до уваги, оскільки останнім та його захисником не надано до суду доказів того, що він на той час знаходися при виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Кайдашова В.С. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Кайдашову Віталію Сергійовичу строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 адвоката Кайдашова Віталія Сергійовича строк на апеляційне оскарження. залишити без задоволення.

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин