Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.01.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Кислий А. М.,

в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 травня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Згідно з постановою, 18.11.2022, о 00 год 30 хв, на об`їзній дорозі в м. Ужгород, водій ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 , огляд проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Кислий А. М. просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через те, що договір про надання правової допомоги з адвокатом Кислим А. М. ОСОБА_1 уклав 30.05.2023. Вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що його підзахисний не керував транспортним засобом. Факт перебування за кермом автомобіля не зафіксовано на відеозаписі, який наявний у матеріалах справи. Відомості, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суперечать доказам, які наявні у матеріалах справи. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Кислого А. М., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Кислим А. М. апеляційна скарга. Разом з тим, 01.01.2024, до апеляційного суду надійшла заява адвоката Кислого А. М., у якій він просить відкласти судовий розгляд на інший день, обґрунтовуючи доводи тим, що він, адвокат Кислий А. М., перебуває на плановому лікуванні. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема 23.08.2023 (а. с. 71-73), 07.11.2023 (а. с. 75-82) саме за клопотаннями адвоката Кислого А. М., який жодного разу не з`явився на розгляд справи, при цьому доказів про поважність причин неявки ОСОБА_1 та його захисника до суду адвокатом Кислим А. М. надано не було, доказів про перебування адвоката Кислого А. М. на плановому лікуванні, останній також не надав, про причини його неявок на розгляд справи не вказував. Між тим із поданої 03.01.2024 заяви адвокатки Бедринець М. Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , убачається, що захисниця ОСОБА_1 , адвокатка Бедринець М. Ю. просить розглянути справу за відсутності сторони захисту.
Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності сторони захисту, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення був пропущений через поважні причини, апеляційний суд вважає слушними з огляду на такі обставини.
Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що місцевий суд повідомляв ОСОБА_1 про дату, місце й час розгляду справи щодо нього, однак, даних про те, що ОСОБА_1 отримував судові повістки, у матеріалах справи відсутні. Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що відомостей про дату направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи немає. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №044268, 18.11.2022, о 00 год 30 хв, на об`їзній дорозі в м. Ужгород, водій ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 , огляд проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом процесуального документу ознайомлений.
Відповідно до роздруківки приладу «Drager», яка міститься у матеріалах справи, огляд водія проводився за допомогою приладу «Drager», результат огляду виявився позитивним та склав 1, 49% проміле, з чим ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його особистий підпис.
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода.
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6184915 від 18.11.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 5 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 18 листопада 2022 року за участі ОСОБА_1 , яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. Так, із відеозапису вбачається, що працівники поліції при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 виявили у цього очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію поліцейських пройти освідування на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер», або в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, результати освідування позитивні 1,49 % проміле, що власне було озвучено у присутності ОСОБА_1 , і що також зафіксовано на відеозаписі. За порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР, відносно ОСОБА_1 поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульний поліцейський Свида В. А. був упереджений при проведенні огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписання наявних у справі процесуальних документів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №044268, роздруківки приладу «Драгер», акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6184915 від 18.11.2022, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав правильну об`єктивну оцінку.
Приймаючи судове рішення апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки, як стверджує апелянт, факт перебування за кермом автомобіля не зафіксовано на відеозаписі, який наявний у матеріалах справи.
Із відеозапису, який міститься на DVD-диску, вбачається, що на відеозаписі зафіксовано перевірку транспортних засобів, у тому числі автомобіля марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Так, з відеоматеріалу вбачається, що 18.11.2022, о 01 год 28 хв, рухається вантажний автомобіль, який був зупинений інспектором патрульної поліції. За кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 . Після вимоги поліцейських вийти з автомобіля, ОСОБА_1 виконав вказані вимоги, відтак під час спілкування з поліцейськими не висловлював жодних тверджень про те, що автомобілем кервав не він, а інша особа, факт керування ним автомобілем ОСОБА_1 не заперечував.
Сукупність наявних у матеріалах справи доказів свідчить про те, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у вказаному у протоколі місці та в зазначений час, не виникає.
Апеляційним судом береться до уваги те, що ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_1 не заперечував той факт, що напередодні вживав алкогольні напої.
Апеляційний суд вважає безпідставними твердження сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, оскільки відомості, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення суперечать доказам, які наявні у матеріалах справи. Так, відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Так, з протоколу убачається, що доводи апелянта про те, що зміст процесуального документу суперечить іншим доказам, є необґрунтованими, розцінюються критично, оскільки такі свого підтвердження не знайшли.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та в інших процесуальних документах - відсутні, у зв`язку з чим, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_1 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
На інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не зазначено й під час апеляційного перегляду справи такі не встановлено.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, позаяк правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є грубим порушенням правил дорожнього руху, потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку про те, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, необхідно залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисники, не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Поновити адвокату Кислому А. М. строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Кислий А. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 травня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН