Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., з участю секретаря судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Барашивця Андрія Юрійовича на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора РКЕП коледжу до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривня.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Барашивець А.Ю. оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вина у вчиненні інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень не доведена належними та допустимими доказами, оскільки, серед іншого, наявні у матеріалах справи письмові пояснення свідків містять розбіжності у показах, а тому ОСОБА_1 необґрунтовано притягнуто до відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Розглянувши клопотання захисника Добридника С.І. про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, з метою допущення останнього до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про його задоволення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/13823/24 Суддя в суді І інстанції Головчак М.М.

Провадження № 33/4815/703/24 Суддя в апеляційній інстанції ОСОБА_2

встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів, тощо.

Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття "інші подібні дії" слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце між знайомими, на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №098264 від 11 липня 2024 року вбачається, що 26.06.2024 року близько 14:20 год., в м. Рівне, вул. Соборна, 5, ОСОБА_1 , вчинив подряпини автомобіля BMW, р.н. НОМЕР_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №098263 від 11 липня 2024 року вбачається, що 26.06.2024 року близько 15:50 год., в м. Рівне, вул. Соборна, 5, ОСОБА_1 , здійснив подряпини автомобіля Volkswagen Tiguan, р.н. НОМЕР_2 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

У протоколах про адміністративні правопорушення відсутні відомості про залучення працівниками поліції свідків, інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, а тому наявні у справі письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не можуться лежати в основі обґрунтування його вини.

Крім того, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у повній мірі не узгоджуються між собою і містять розбіжності.

Зокрема, ОСОБА_3 стверджує, що вона разом із подругою ОСОБА_4 проїжджали на самокаті та бачили як ОСОБА_1 вчиняє правопорушення. Натомість, ОСОБА_4 надала пояснення, що вона з ОСОБА_3 проходили повз місце правопорушення.

Також їх пояснення містять розбіжності у часі вчинення протиправних дій .

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №098264 від 11 липня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення близько 14:20 год.. У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №098263 від 11 липня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення близько 15:50 год..

Разом з цим, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 вказує, що бачила як ОСОБА_1 вчиняє правопорушення о 13:00 13:15 год., а ОСОБА_4 вказала 13:00-14:00 год..

Тобто, покази ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично суперечать обставинам протоколів стосовно часу та місця вчинення ОСОБА_1 правопорушень.

Крім того, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають розбіжності в частині кількості пошкоджених транспортних засобів та не містять їх повних ідентифікуючих ознак.

Таким чином, доказова база, яка долучена до протоколів про адміністративні правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не вказані у протоколах в якості свідків та містять розбіжності в обставинах вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому протиправних дій, що ним категорично заперечується.

Окрім того, матеріали справи не містять точного місця вчинення правопорушення.

Так, у протоколах про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень зазначено, місце його вчинення - АДРЕСА_2 , у той час, коли потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також громадянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують іншу адресу, а саме - АДРЕСА_3 .

Матеріалами справи не підтверджено, що саме ОСОБА_1 пошкодив належні потерпілим транспортні засоби.

Зокрема, з наявних у справі ксерокопій фрагментів пошкодження автомобілів не можна зробити однозначного висновку, що саме ці транспортні засоби належать потерпілим, адже з цих фотокопій їх не можна ідентифікувати.

Протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 не можуть бути визнані належними доказами по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені у них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП, належними та допустимими доказами не доведена, а обставини, зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення, не підтверджені.

Виходячи з вище викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Барашивця Андрія Юрійовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Барашивцю Андрію Юрійовичу строк апеляційного оскарження постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Барашивця Андрія Юрійовича задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду Шимків С.С.