Номер провадження: 33/813/1188/24
Номер справи місцевого суду: 521/2360/24
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його адвоката Главацького Ю.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №300016 від 31.01.2024. ОСОБА_1 25 січня 2024 року біля 19.00 год, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у загальному дворі будинку №19 грубо виражався нецензурною лайкою і кидався у бійку відносно сусіда ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян та чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

04 квітня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Главацький Ю.А. подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена без належного з`ясування всіх обставин справи, тому просить її скасувати та ухвалити нову постанову якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його адвоката Главацького Ю.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, та ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 173 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язаній манері. Для всіх випадків дрібного хуліганства характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Закриваючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд також зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості, тощо.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 за №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Апеляційний суд на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП недоведена належними, допустимими та беззаперечними доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на наявність протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №300016 від 31.01.2024, складеного посадовими особами, за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_1 , однак протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

В письмових поясненнях від 31.01.2024 та в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП не визнав. Також вказав, що він, ОСОБА_2 та родичі ОСОБА_2 , а саме його донька та її чоловік, 25 січня 2024 року дійсно перебували в спільному дворі будинку, за вказаною в протоколі адресою, та між ними відбувся діалог щодо собаки ОСОБА_1 , однак громадського порядку він не порушував, нецензурною лайкою не висловлювався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_3 постійно влаштовує скандали та виражається нецензурною лайкою вбік інших людей, в тому числі в бік ОСОБА_2 , гучно слухає музику пізно ввечері та вночі, на прохання та зауваження не реагує, а також конфлікти з ОСОБА_1 виникають оскільки останній не дотримується визначених норм утримання домашніх тварин, однак апеляційний суд не приймає зазначене до уваги, оскільки вказане не є предметом дослідження в даній справі.

Згідно вимог КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться судом в межах протоколу про адміністративного правопорушення.

В даному випадку предметом оцінки є дії ОСОБА_1 , які зазначені працівниками поліції в протоколі про адміністративного правопорушення серії ВАД №300016 від 31.01.2024.

17 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які можуть підтвердити, те що ОСОБА_1 25 січня 2024 року біля 19.00 год, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у загальному дворі будинку №19 грубо виражався нецензурною лайкою та кидався у бійку відносно сусіда ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 заперечував в задоволенні клопотання про допит свідків, вказуючи, що 25 січня 2024 року біля 19.00 год, за адресою: АДРЕСА_1 , таких свідків не було.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №300016 від 31.01.2024, свідками зазначені лише ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які буди допитані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , були присутні 25 січня 2024 року біля 19.00 год, за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 19, матеріали справи не містять жодного доказу.

Крім того, ОСОБА_2 не заявляв в суді першої інстанції клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що винна ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький