ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/562/24 Справа № 201/751/24 Суддя у 1-й інстанції - Ополинська І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Білової В. С.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Згідно з постановою суду першої інстанції, встановлено, що 28 грудня 2023 року приблизно о 09.20 годині ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме наніс удар по голові, чим завдав фізичного болю останній, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження об`єктивної сторони правопорушення, заважує, що сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції без належних доказів того, не слугує підставою для притягнення його до відповідальності.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення суть та зміст правопорушення не конкретизовано, не вказано як саме та у яку частину голови був нанесений удар потерпілій та яка завдана шкода. Звертає увагу, що факт нанесення удару окрім показань потерпілої не підтверджується іншими належними доказами. Вважає, що рапорт співробітника поліції, що міститься в матеріалах справи не є належним доказом, оскільки містить висновок лише посадової особи щодо проведеної перевірки. Зазначає, що протокол в порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП складено 03.01.2024, коли подія мала місце 28.12.2023, крім того протокол не підписував та з його змістом ознайомлений не був.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та з підстав, вкладених у скарзі просили її задовольнити.

Потерпіла будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась.

19 лютого 2024 року представник потерпілої адвокат Кущ Дмитро Сергійович подав заяву про здійснення розгляду без участі потерпілої та її представника. В заяві заперечував проти задоволення апеляційної скарги, викладені апеляційні доводи вважав безпідставними і просив залишити апеляцію без задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на вказану норму закону, враховуючи думки учасників процесу та заяву представника потерпілої, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі потерпілої та її представника.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, які зводяться до порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами, що містять в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_1 наніс своїй колишній дружині удар по голові чим завдав фізичного болю та вчинив фізичне домашнє насильство.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам дослідженим судом, а також показанням учасників процесу та не співставлено останні з диспозицією інкримінованої ОСОБА_1 статті.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №378774, 28 грудня 2023 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , своїй колишній дружині ОСОБА_2 наніс удар по голові, чим завдав їй фізичного болю та вчинив фізичне домашнє насильство (а. с. 1).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 28.12.2023, ОСОБА_2 зазначила, що її колишній чоловік завдав їй фізичного болю. В своїй письмових поясненнях потерпіла не зазначила, що 28 грудня 2023 року її колишній чоловік завдав їй саме удар в голову. (а. с. 2, 3).

Аналізуючи зміст наданих потерпілою письмових пояснень, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в останніх відсутні відомості про нанесення ОСОБА_3 саме удару по голові, як зазначено в протоколі серії ВАД №378774. В заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 28.12.2023 взагалі не конкретизовано в результаті яких саме дій останній було завдано фізичного болю, а в письмових поясненнях ОСОБА_2 не зазначила, що завдано удар по голові та після інциденту остання прямувала до роботи. Будь-яких даних щодо спричиненої шкоди, фізичного болю, який виразився у поганому самопочутті чи фізичному розладі після вказаних подій потерпіла не надавала.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на розбіжності, що містяться в показаннях потерпілої та протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, щодо факту нанесення удару по голові, його механізму та наслідків у виді фізичного болю.

Згідно із положеннями процесуального закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також суд зауважує, що формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду та дає особі, яка притягується до адміністративної відповідальності можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується.

Так, протокол, складений щодо ОСОБА_1 не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки хоча і містять викладення диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте істотні для кваліфікації обставини у ньому не встановлені, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Крім того, згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, яку саме шкоду завдано фізичному здоров`ю потерпілої та у чому саме вони виразилась.

Також, в матеріалах справи, окрім показань самої потерпілої ОСОБА_2 яка є заінтересованою в своїх показах особою відсутні будь- які показання свідків, які б були очевидцями події чи могли об`єктивно підтвердити або спростувати обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційні доводи про те, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений не був та протокол не підписував не знайшли свого підтвердження, оскільки в протоколі серії ВАД №378774, міститься підпис особи, що притягується до адміністративної відповідальності та долучені покази на окремому аркуші. Апеляційний суд звертає увагу, що письмові пояснення ОСОБА_1 (а. с.4), долучені до протоколу є аналогічними наданим в суді апеляційної інстанції, через що вказані доводи суд відхиляє.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи.

Разом з тим матеріали справи не містять відомостей про нанесення удару в голову та спричинення 28.02.2023 діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілої.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що згідно вимог процесуального закону здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення. Також суд враховує позицію потерплої, однак з огляду на викладені у протоколі фактичні обставини та межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, поза розумним сумнівом не доведено об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що погані стосунки між колишнім подружжям, наявність обмежувального припису безумовно свідчать конфлікт між сторонами, однак попередні рішення суду не мають преюдиційного значення у даній справі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_1 не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун