Справа № 372/5756/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2024 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши матеріали, що надійшли Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 року близько 08 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї цивільної дружини гр. ОСОБА_2 , а саме: перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння вчинив сварку, кидався в бійку та висловлювався нецензурною лайкою в бік останньої, правопорушення вчинено повторно протягом року, що підтверджується протоколом ВАД 200501 від 04.04.2024 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в свою чергу вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, у матеріалах справи наявна заява останнього про розгляд справи у його відсутність, провину у вчиненому визнав у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходжу до наступних висновків

Так, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого наступає відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з вищевказаних порушень.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ст. 251 КУпАП, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними матеріалами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 098476 від 23.10.2024 року; рапортом; протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, поясненнями учасників, та ін. матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП складом адміністративного правопорушення є вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 098476 від 23.10.2024 року, співробітниками поліції невірно кваліфіковано дії правопорушника ОСОБА_1 .

У протоколі лише зазначено, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак належним доказом того, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП є постанова суду, яка набрала законної сили і яка в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати на ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Кодекс України про адміністративніправопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Приймаючи до уваги викладене, суд робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі сукупності досліджених доказів, враховуючи характер вчиненого правопорушення, його наслідки, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, наявність пом`якшуючої обставини - визнання провини, вважаю достатнім призначити стягнення в межах санкції ч. 1 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу, оскільки на думку суду застосування до нього саме такого виду адміністративного стягнення є достатнім заходом впливу для виправлення та запобігання вчинення ним правопорушень в подальшому.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином, з урахуванням ЗУ «Про судовий збір» з особи яка визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 33-35, 40-1, ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. 00коп., які перерахувати на наступні реквізити: Отримувач коштів: Обух.УК/м.Обухів/21081100; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.); Рахунок отримувача: UA0010449; Код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Стягнути, згідно ст. 4 ч. 2 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь Державної судової адміністрації України (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (УАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби та з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного відповідній статті КУпАП.

Строк пред`явлення до виконання постанови 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя Р.О. Рабчун