провадження №33/824/4833/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №101417 від 28 червня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 10 жовтня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги, з урахуванням доповнень та уточнень від 28 жовтня 2024 року, обґрунтував наступним.

Апелянт не вважає себе суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом у вказані у протоколі місці, час та дату. Поліцейські підійшли до нього під час перебування в припаркованому на стоянці готелю автомобілі. Про те, що не керував транспортним засобом ОСОБА_1 написав у протоколі.

Звертає увагу, що на відеофайлі, долученому до протоколу не зафіксовано факту відмови від огляду на стан сп`яніння, а протокол складено за відсутності двох свідків, що свідчить про порушення ст. 266 КУпАП.

Вказане призвело до того, що за недостатності доказів у справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання належним чином повідомлений апелянт ОСОБА_1 не з`явився, жодних клопотань щодо неможливості явки у судове засідання та поважності причин неявки до суду не надходило.

Київська обласна прокуратура про апеляційний розгляд справи повідомлена 10 жовтня 2024 року, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак позицію щодо справи не висловила.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з нижченаведених мотивів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

При розгляді справи місцевий суд не дотримався вказаних положень закону.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова на вимогу працівника поліції від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Проте погодитись з такими висновками судді першої інстанції не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній матеріали та дійшов до хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: факт керування транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на той факт, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що він керував транспортним засобом, а також, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 №14, відповідальність за ст. 130 КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду у справі №404/4467/16-авід 20 лютого 2019 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №101417 від 28 червня 2024 року «28 червня 2024 року о 22:50 год., водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Kia Magentis», днз НОМЕР_1 , по вул. Петропавлівська, 24 в с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанський район, Київської області, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовився».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху (п. 2.5 ПДР України).

У п. 14 протоколу викладено пояснення ОСОБА_1 «відмовився бо не керував ТП».

В матеріалах справи міститься нереалізоване направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 червня 2024 року.

Розписка ОСОБА_1 , за текстом якої останній зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 1 доби.

Відповідно до рапорту інспектора Лосенка О.В., 28 червня 2024 року перебуваючи у складі екіпажу «ІНФОРМАЦІЯ_2» ( Лосенко О.В. , Міщук О.О. ), було зупинено транспортний засіб Kia Magentis, днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно до орієнтування. В ході спілкування та перевірки документів у водія ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість. Громадянину ОСОБА_1 було запропоновано в установленому законом порядку пройти медичний огляд у лікаря-нарколога на визначення стану сп`яніння на що останній відмовився. На водія ОСОБА_1 було складено адмінпостанову за ч. 2 ст. 126 КупАП та адмінпротокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування. Дана подія зафіксована на нагрудні відеореєстратори Motorola VB400 №470343, №470344.

За даними відеофіксації на камеру поліцейських (файл «третиниченко_Trim», тривалістю з 10 хв. 04 сек.) зафіксовано, що о 22:37 поліцейські підійшли до припаркованого автомобіля Kia Magentis, днз НОМЕР_1 , в якому перебував ОСОБА_1 . Поліцейські запитали чому ОСОБА_1 під часу руху автодорогою порушував правила дорожнього руху та не реагував на їх вимогу зупинитися. ОСОБА_1 повідомив, що чув про неприємний досвід знайомих спілкування з поліцейськими. На вимогу поліцейських відкрити багажник ОСОБА_4 о 22:42 вийшов з машини та відкрив для огляду багажник, о 22:44 ОСОБА_1 відкрив для огляду салону автомобіля задні двері, а о 22:45 ОСОБА_1 надав для огляду поліцейським особисті речі. Більше жодних подій відеозапис не містить.

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Також, відеозаписом не зафіксовано, що працівники поліції встановили у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, оголосили йому про це, а також, за наслідками виявленого, запропонували в установленому законом порядку пройти медичний огляд у лікаря-нарколога на визначення стану сп`яніння, а останній висловив свою відмову.

В той же час, за змістом п. 9 протоколу, свідки чи потерпілі не залучалися, що свідчить про недотримання працівниками поліції визначеної ст. 266 КУпАП процедури огляду водія на стан сп`яніння.

Крім того, не зафіксовано, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КупАП, та й взагалі, ознаки вчинення якого правопорушення виявлено у його діях.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

В справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

З наведеного вбачається, що працівниками поліції не дотримано визначеної законодавством процедури огляду особи на стан сп`яніння та, як наслідок, зазначено у протоколі відомості, що не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, слід зазначити, що суд не вправі самостійно відшуковувати докази винуватості у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням частини першої статті 6 згаданої Конвенції, Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєва проти росії» (рішення від 30.05.2013) зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

Оскільки відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, які свідчать, що приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а відтак постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року - задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №101417 від 28 червня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Суддя: Р.В. Березовенко