Справа № 142/314/24
Провадження № 33/801/846/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув його апеляційну скаргу на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №253090 від 28 квітня 2024 року, цього ж дня о 13:00 год. прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 14600 м до державного кордону України, перехрестя доріг н.п. Рудниця-Попелюхи-Піщанка, виявлено групу осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мали намір перетнути державний кордон України на напрямку н.п. Студена (Україна) Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку №0242 поза встановленим пунктом пропуску, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №253114 від 30 квітня 2024 року, цього ж дня о 15:03 год. на напрямку н.п. Студена (Україна) н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку №0239 на відстані 250 м від лінії державного кордону, ОСОБА_1 , спільно із ОСОБА_2 , мав намір у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600,00 грн.

Остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність постанови суду скаржник просить її скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи мотиви апеляційної скарги, ОСОБА_1 фактично посилається на розгляд справи за його відсутності чим вважає порушеним право на захист. До суду першої інстанції на електронну пошту направляв клопотання про допит у судовому засіданні свідків, зокрема затриманого разом із ним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та посадових осіб, які складали протоколи, а також про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про яке судом не згадується в оскаржуваній постанові. Також вказує про наявність доказів його незаконного затримання, застосування сили, морального приниження та катування.

Крім того, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження. Дане клопотання мотивоване тим, що скаржник участі у розгляді справи не брав, копію оскаржуваної постанови не отримував.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається із матеріалів справи, розгляд справи призначався неодноразово та був відкладений з різних підстав, зокрема, через неотримання ОСОБА_1 поштових відправлень, такі були повернуті суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Постанова Піщанського районного суду Вінницької області винесена 24 липня 2024 року без участі ОСОБА_1 , за відсутності його належного повідомлення про дату час та місце розгляду справи. Копія даної постанови суду скаржнику була направлена, однак, поштове відправлення було повернуто суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Із матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 253090 від 28 квітня 2024 року, слідує, що 28 квітня 2024 року о 13:00 год., прикордонним нарядом «Група реагування» виявлено групу осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які мали намір перетнути державний кордон України на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0242 на відстані 14 600 метрів від лінії державного кордону, перехрестя доріг Рудниця-Попелюхи-Піщанка, чим ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

З рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - технік (фахівець зв`язку) 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержанта ОСОБА_5 від 28 квітня 2024 року слідує, що 28 квітня 2024 року за інформацією прикордонного оперативно-розшукового підрозділу про рух невідомих осіб в бік кордону з невизнаною ПМР, було прийнято рішення про виставлення прикордонного наряду «Контрольний Пост» на напрямку руху невідомих осіб. О 13:00 год. від прикордонного наряду «Контрольний Пост» надійшла доповідь про те, що в районі проміжного прикордонного знаку №0242, на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (Республіка Молдова), (14600 м від лінії державного кордону) було виявлено двох громадян України: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в діях яких наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Даних громадян було запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) для складання адміністративно-процесуальних документів за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - водій 2 груп інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_8 , 28 квітня 2024 року військовослужбовцем прикордонного оперативно-розшукового підрозділу з місцем дислокації н.п ОСОБА_9 отримано інформацію про те, що на автомобілі марки «Опель», д.н. НОМЕР_1 , рухаються невстановлені особи у напрямку державного кордону України. З метою перевірки інформації, на напрямку руху невстановлених осіб організовано службу прикордонного наряду «Контрольний Пост» у складі старшого сержанта ОСОБА_10 + 1. О 13:00 год. виявлено 2 громадян України ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 мешканці міста Київ та міста Бровари, Київської області), які слідували на автомобілі у напрямку н.п. Студена (Україна) та в районі проміжного прикордонного знаку №0242 мали вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. За результатами перевірки встановлено, що дані особи під впливом різних особистих причин, вирішили у незаконний спосіб перетнути державний кордон України. Підстав для законного виїзду через пункти пропуску немає. Враховуючи дані обставини, вирішили залишити місце постійного проживання у м. Київ та м. Бровари та прибули у прикордоння Вінницької області в межах Тульчинського району щоб незаконним способом перетнути державний кордон на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), тобто в районі проміжного прикордонного знаку №0242. Враховуючи факт наявності в діях осіб складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, в порядку п.34 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» громадян запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) для складання адміністративно-процесуальних документів.

До протоколу також додані: копія довідки щодо виникнення обстановки на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону від 28 квітня 2024 року, а також довідкова схемою та фото-таблиця з умовними позначеннями місця затримання порушника, розташування прикордонного знаку та відстані до державного кордону, якими підтверджуються обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 253114 від 30 квітня 2024 року, цього ж дня о 15:03 год. на напрямку н.п. Студена (Україна) - н.п. Ротар (Республіка Молдова) в районі проміжного прикордонного знаку № 0239 на відстані 250 метрів від лінії державного кордону, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_2 мав намір у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

З рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії - технік (фахівець зв`язку) 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб сержанта ОСОБА_5 від 30 квітня 2024 року слідує, що 30 квітня 2024 року за інформацією прикордонного оперативно-розшукового підрозділу про рух невідомих осіб в бік кордону з невизнаною ПМР, мною було прийнято рішення про виставлення прикордонного наряду «Група реагування» на напрямку руху невідомих осіб. О 15:03 год. від прикордонного наряду «Група реагування» надійшла доповідь про те, що в районі проміжного прикордонного знаку №0239, на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), (250м від лінії державного кордону) було виявлено двох громадян України: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в діях яких наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Даних громадян було запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) для складання адміністративно-процесуальних документів за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

За даними рапорту заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) капітана ОСОБА_13 від 30 квітня 2024 року слідує, що 30 квітня 2024 року військовослужбовцем прикордонного оперативно-розшукового підрозділу з місцем дислокації н.п Болган отримано інформацію про те, що невстановлені особи околицею н.п Студена у пішому порядку рухаються у напрямку державного кордону України. З метою перевірки інформації, на напрямку руху невстановлених осіб організовано службу прикордонного наряду «Група Реагування» у складі капітана О. Кокизи + 2. О 15:03 год. виявлено двох громадян України ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 мешканці міста Київ та міста Бровари, Київської області), які слідували в пішому порядку у напрямку н.п. Студена (Україна) та в районі проміжного прикордонного знаку №0239 мали вчинити спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. За результатами перевірки встановлено, що дані особи під впливом різних особистих причин, вирішили у незаконний спосіб перетнути державний кордон України. Підстав для законного виїзду через пункти пропуску не має. Враховуючи дані обставини, вирішили залишити місце постійного проживання у м. Київ та м. Бровари та прибули у прикордоння Вінницької області в межах Тульчинського району щоб незаконним способом перетнути державний кордон на напрямку н.п Студена (Україна) - н.п Ротар (РМ), тобто в районі проміжного прикордонного знаку №0239. Враховуючи факт наявності в діях осіб складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, в порядку п.34 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» громадян запрошено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) для складання адміністративно-процесуальних документів.

До протоколу також додані: копія довідки щодо виникнення обстановки на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону від 30 квітня 2024 року, а також довідкова схемою та фото-таблиця з умовними позначеннями місця затримання порушника, розташування прикордонного знаку та відстані до державного кордону, якими підтверджуються обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами, а у його діях наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП України, як спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинена групою осіб.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції. Дослідивши вказані докази вважає, що такі доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Статтею 1 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч.3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна

Відповідно до ч.1 ст.12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Частиною 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено. Відтак, враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску групою осіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про вчинення працівниками прикордонної служби щодо нього протиправних дій, порушення його прав та свобод на увагу не заслуговують. Жодних доказів неправомірної поведінки працівників прикордонної служби скаржник не надав, а їх дії в установленому законом порядку не оскаржував.

Не можуть бути визнані спроможними і твердження ОСОБА_1 щодо порушення його права на захист, оскільки, як беззаперечно убачається із матеріалів справи, судом здійснювався виклик особи шляхом направлення судових повісток за адресою, що самостійно ним вказана під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, однак, такі були повернуті суду не врученими із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Щодо доводів скаржника про залишення поза увагою судом першої інстанції його клопотання, направленого перед судовим засіданням 17 червня 2024 року, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та виклик свідків, то такі є необґрунтованими у матеріалах справи таке клопотання відсутнє, ані до дати вперше призначеного судового засідання (17 червня 2024 року), ані після воно до суду не надходило.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а твердження останнього про відсутність у його діях складу інкримінованих йому правопорушень є безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції у частині накладення адміністративного стягнення підлягає зміні, оскільки її резолютивна частина не відповідає змісту мотивувальної.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що суд дійшов висновку, що « ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та вважає необхідним та достатнім для виправлення останнього буде застосування до нього адміністративного стягнення відповідно до вимог санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень».

Проте у резолютивній частині постанови суд остаточно застосував до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600,00 грн.

За загальним правилом, судові рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинні відповідати низці вимог. Різні підходи до переліку і розуміння таких вимог пояснюються певною складністю та багатогранністю інституту судового рішення.

Проте усі судові рішення повинні обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності. Зокрема у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи.

Разом із тим, для розуміння і належного виконання судового рішення важливо, щоб воно було чітким та ясним. Чіткість судового рішення полягає, зокрема, у тому, що висновки суду повинні прямо випливати із мотивації, бути ясними і не допускати неоднозначного трактування. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні його змісту. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу, зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Згідно із ч. 8-9 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що внаслідок невідповідності змісту мотивувальної та резолютивної частин, постанову суду першої інстанції у частині накладення адміністративного стягнення необхідно змінити, застосувавши до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, загальним принципам накладення адміністративного стягнення, передбаченим ст. 33, 36 КУпАП, та правильно визначене судом першої інстанції у мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у частині накладення адміністративного стягнення змінити, виклавши її зміст у такій редакції:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) гривень.

У решті постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий