Справа № 491/919/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області, Желясков Олег Олександрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 28 травня 2010 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; не працює, відповідно до витягу з ІКС «ІПНП», доданого до протоколу, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася,

ВСТАНОВИВ:

Громадянка ОСОБА_1 ухилилась від виконання, передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з хуліганських мотивів розбив вікно в Будинку культури, чим порушив ст. 173 КУпАП.

За вказаним фактом поліцейським, відносно ОСОБА_1 , 25 жовтня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 102385 за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , свою вину не визнала, оскільки факт розбиття віконного скла в Будинку культури її неповнолітнім сином, ОСОБА_2 , не доведений. Також зазначила, що на скільки їй відомо він був не один, була компанія.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши докази, що містяться в справі, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 102385 від 25 жовтня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25 жовтня 2024 року, та суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених ч.ч. 3 або 4 ст. 173-4 цього Кодексу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 102385 від 25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 інкримінується те, що остання ухилилась від виконання, передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з хуліганських мотивів розбив вікно в Будинку культури, чим порушив ст. 173 КУпАП.

Статтею 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття «інші подібні дії» відносять такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не потягло тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони дрібного хуліганства є місце вчинення діяння, яким є виключно громадське місце.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства, а також мета порушення громадського порядку та спокою громадян. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм будь-якого хуліганства, в тому числі і дрібного хуліганства.

При цьому, зміст і спрямованість діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій особи, відносно якої складений протокол, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, в якому в графі «Мати» записано « ОСОБА_1 , громадянка України» (а.с.9).

На підтвердження вчинення неповнолітнім, ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, до суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 102385 від 25 жовтня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25 жовтня 2024 року. Будь-яких інших об`єктивних доказів на підтвердження обставин вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять та доказів його присутності на місці події взагалі.

Крім того, суду не надані докази того, що дії ОСОБА_2 були обумовлені умислом порушити громадський порядок, образливого чіпляння до громадян інших дії, що свідчать про вчинення дрібного хуліганства. В протоколі не зазначені жодні свідки події. Матеріали справи фактично містять лише документи, які складені працівником поліції в односторонньому порядку.

Суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Суд враховує, що вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому, всі викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суддя звертає увагу, що склад правопорушення має бути чітко визначеним у відповідності до диспозиції кожної окремої норми, становити сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і водночас достатні для притягнення особи до юридичної, зокрема, адміністративної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає юридичну відповідальність.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, змінювати чи уточнювати суть порушення, яке вказано в протоколі. Оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До протоколу не долучено жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а відповідно як наслідок і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.184 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 256 КУпАП визначено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості, необхідні для вирішення справи.

Сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 у справі №463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

В рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З огляду на викладене, враховуючи те, що надані до протоколу докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, зазначених в протоколі, всі сумніви повинні бути віднесені на його користь у відповідності до положень ст. 7 КУпАП та ст. 62 Конституції України.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення закривається, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням приписів ст. 401, в разі закриття провадження в справі, судовий збір не стягується.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 401, 173, 184, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за протоколом від 25 жовтня 2024 року серії ВАД № 102385 за фактом вчинення громадянкою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 28 травня 2010 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; не працює, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу в її діях адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги згідно ч. 1 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення та може бути оскаржена згідно ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Копію постанови вручити ОСОБА_1 в порядку, встановленому ч.ч. 1, 3 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Желясков О.О.

Постанова суду набрала законної сили "_____"____________ 20___ року.