Постанова

Іменем України

22 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/4931/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю захисникаОСОБА_1 (ОСОБА_3) - Невкритого Володимира Юрійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 (ОСОБА_3) - Невкритого Володимира Юрійовича

на постанову Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Шапутько С. В.

від 16 серпня 2024 року

у справі №757/53387/23-п Печерського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина Великої Британії - ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

10 листопада 2023 року лейтенантом поліції Кардаш Я. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №641824 про те, що громадянин Великої Британії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), 10.11.2023, о 02 год. 20 хв., в м. Києві, на вул. Хрещатик, 21, керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

В протоколі зазначено, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначено, що до протоколу додаються, відео з бодікамер 475777, 472007 та направлення.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - Невкритий В. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим, оскільки у протоколі не зазначено свідків, їх адреси і номери телефонів.

Вказував, що судом не враховано, що відеозаписом зафіксовано, що перекладач не залучався, а ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) є громадянином Великої Британії і не володіє вільно українською мовою.

Додав, що судом не враховано, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) бажав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак поліцейські склали протокол фактично за вказівкою по телефону.

Також вказував, що направлення не може бути доказом відмови, оскільки такий факт можуть підтвердити лише свідки, або відеофіксація.

Зазначив, що розгляд справи у місцевому суді відбувся за відсутності прокурора, що суперечить практиці ЄСПЛ, яка у рішенні від 06.10.2022 сформувала висновок про те, що прокурори зобов`язані брати участь у справах про притягнення водіїв до відповідальності за керування у нетверезому стані.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні 22.10.2024 захисник ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - Невкритий В. Ю. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Крім того, пояснив, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) під час спілкування із поліцейськими ознак сп`яніння не мав, вів себе адекватно, вийшов із автомобіля та погодився пройти тест, адже на вимогу поліцейських «alcoholtest» відповів «ok» та був готовий їхати до медичного закладу.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - Невкритого В. Ю. , вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Великої Британії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), 10.11.2023, о 02 год. 20 хв., в м. Києві, на вул. Хрещатик, 21, керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на бодікамеру, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) повністю доведена у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №641824 від 10.11.2023; направленням на огляд водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ); розпискою ОСОБА_5 щодо не допуску до керування транспортними засобами ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд, констатуючи факт зупинки поліцейськими «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), вважає таку зупинку законною, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно з п. п., 5, 6, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

З матеріалів справи вбачається, що події, відображені у протоколі серії ААД №641824 від 10.01.2023, відбувалися під час дії воєнного стану у комендантську годину, тобто у період коли можливі обмеження конституційних прав і свобод людини, в тому числі і щодо вільного пересування.

З огляду на викладене факт зупинки транспортного засобу «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не свідчать про порушення прав останнього. Крім того, положення закону пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, то у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недійсною вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) винним за відсутності свідків і це свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 Розділу 2 Інструкції).

Отже, виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. При цьому, відсутність перевірки ознак на відеозаписі не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то заперечення стосовно відсутності ознак є необргрунтованими.

У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. При цьому, обставини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, фіксуються технічними засобами відео фіксації і лише у разі неможливості застосування технічних засобів відео фіксації залучаються свідки.

Оскільки у даній справі обставини відмови зафіксовані на нагрудну бодікамеру поліцейських, то посилання скаржника на відсутність свідків є безпідставною.

Отже, з аналізу положень ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу 3 Інструкції вбачається, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. У разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також в найближчому закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України, тобто відмову від проходження огляду, яка утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, з положень вищенаведених норм законодавства вбачається обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Таким чином, у даній справі підлягає встановленню факт, що така вимога поліцейського була законною відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), а також факт відмови останнього від виконання такої вимоги, тобто відмови ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та у закладі охорони здоров`я.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, та може бути зафіксована технічними засобами відео фіксації.

Отже, при виявленні ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у поліцейських виникла законна вимога до останнього щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у водія ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України з фіксацією події технічними засобами відеозапису.

Отже, у справі, що переглядається встановленню підлягають факти законності вимоги поліцейського відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) щодо проходження огляду, що ґрунтується на вставленому факті керування ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) транспортним засобом при виявлених поліцейськими ознаках алкогольного сп`яніння, а також, з урахуванням доводів апеляційної скарги перевірці підлягає факт відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Як вже вказувалося вище, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №641824 від 10.11.2023 вбачається, що громадянин Великої Британії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), 10.11.2023, о 02 год. 20 хв., в м. Києві, на вул. Хрещатик, 21, керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Даний протокол підписаний ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) без зауважень (а. с. 1).

З направлення на огляд водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) вбачається, що у останнього виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та поведінка, що не відповідає обстановці. Крім того, вбачається відсутність відомостей щодо результатів огляду (а. с. 2).

Як на перевірку доводів скаржника, судом апеляційної інстанції досліджено відеофайли з бодікамери поліцейського, що містяться на СД-диску (а. с. 6), щодо яких суд зазначає наступне.

Відеозаписом зафіксовано, що патрульними поліцейськими, 10.11.2023, о 02 год. 21 хв. (під час дії комендантської години), після застосування світлових та звукових спецсигналів, протягом певного часу руху було зупинено автомобіль «MERCEDES-BENZ G63», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 (ОСОБА_3). На пасажирському сидінні перебув пасажир на колінах якого перебувала дівчина, а позаду знаходилися ще пасажирки. У салоні голосно лунала музика. У ході спілкування пасажир повідомив поліцейським, що вони познайомилися із ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) кілька годин тому у нічному клубі, де відпочивали та наразі їдуть додому.

В ході розмови з водієм ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) у поліцейських виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, через що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 )було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager», на що водій спочатку погодився та висловив «ok», однак у подальшому на вимогу «Alcohol test» вербально заперечив, висловивши, «Alcohol test? No, no».

Також із відеозапису вбачається, що пасажир автомоблія тривалий час поводив себе некоректно, сперечався із поліцейськими та роз`яснював англійською мовою ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) процедуру огляду, що не передбачена законом, а саме, що він може відмовитися від проходження огляду на приладі «Drager» та звернутися протягом двох годи до медичного закладу у порядку самозвернення.

Пізніше приїхав ще один екіпаж поліцейських і патрульною поліцейською англійською мовою було роз`яснено ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) його права, можливість пройти тест на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager», або проїхати до медичного закладу для проходження тесту та роз`яснено наслідки у разі відмови від проходження такого тесту. ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) телефонував захиснику, який повідомив, що оскільки у штаті такого автомобіля немає, а тому у діях водія не може бути складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. При цьому поліцейська роз`яснила ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ), що його пасажир надає неправдиву інформацію, адже огляд у медичному закладі проводиться виключно за направленням та у присутності поліцейського, який доставляє водія до закладу охорони здоров`я.

Також зафіксовано, що підійшли двоє чоловіків, один із яких писав розписку щодо не допуску до керування ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та повідомляв, що вони відпочивали разом та просили не сідати останнього за кермо у такому стані.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) відмовився від проходження огляду, оскільки, як вбачається з відеозапису, він не довіряє приладу «Drager» та зазначив, що не бажає разом з поліцейськими проїхати до лікарні (час на відеозаписі 02 год. 57 хв. 10 с. - 03 год. 01 хв. 15 с.). Окрім того, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) розуміє процедуру проходження на приладі «Drager» та те, що він має право відмовитись від проходження такого тесту і йому були роз`яснені наслідки відмови (час на відеозаписі 02 год. 54 хв. 40 с.) Слід зазначити, що пасажир також перекладав ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) вимоги поліцейських, та поліцейська з іншого екіпажу роз`яснила ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) процедуру проходження огляду і наслідки відмови від проходження такого огляду англійською мовою, і водій не висловлював заперечень, що не розуміє поліцейську.

В подальшому, було складено протокол про адміністративне правопорушення та поліцейською ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) було зачитано його зміст англійською мовою, роз`яснено що додається до протоколу та повідомлено де буде проводитись розгляд справи, про що останнього буде повідомлено на зазначений номер телефону (час на відеозаписі 03 год. 16 хв. 25 с. - 03 год. 19. хв. 30. с.).

Також під час перегляду вказаного відеозапису було встановлено, що водій ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не володіє українською мовою, проте патрульною поліцейською все було перекладено для водія на англійську мову, а сам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не вимагав перекладача, захисника чи зустрічі з консулом. Таким чином, відеозаписом підтверджено, що водій повністю усвідомлював, що здійснює відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки вказаної відмови.

Таким чином, поліцейським було правильно надано оцінку поведінці ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) як такої, що свідчить про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано належним чином на відеозаписі та відображено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, зазначені вище протокол серії ААД №641824 від 10.11.2023, направлення на огляд водія, розписка та відеозапис є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) висловив згоду на проходження огляду, однак у подальшому вербально заперечив на вимогу «Alcohol test» висловом «Alcoholtest? No, no», а тому посилання на те, що на часовому проміжку 2 год. 27 хв. 40 сек. водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння спростовуються його подальшою відмовою від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмовою від проходження огляду у медичному закладі на часовому проміжку 02 год. 57 хв. 10 с. - 03 год. 01 хв. 15 с. та 03 год. 01 хв. 00 сек.

Отже, доводи скаржника щодо відсутності підстав для вимоги поліцейських про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що таку вимогу поліцейські заявили до останнього, як до водія, якого зупинили шляхом увімкнення проблискових маячків та спец сигналу. Відтак вимога поліцейських до водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) була законною, з огляду на виявлення поліцейськими ознак алкогольного сп`яніння у останнього, який керував автомобілем, а також з обставин зафіксованих відеозаписом і такі докази у сукупності кореспондуються з обставинами, викладеними у протоколі серії ААД №641824 від 10.11.2023.

Посилання, що на таймінг відео 02 год. 56 хв. 00 сек. поліцейська повідомляє, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не відмовляється від проходження огляду є вирваними із контексту, адже одразу остання повідомляє що він і не погоджується. Вказане звернення вона здійснила до поліцейської, яка спілкувалася із водієм англійською мовою, для того, щоб остання поставила вимогу та отримала вербальну відповідь і на часовому проміжку 03 год. 18 хв.40 сек. поліцейська повідомляє, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) висловив вербальну відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. З тих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи, що протокол складено за вказівкою по телефону, адже спілкування по телефону відбувалось не у присутності ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та здійснювалось у консультаційних цілях, а протокол було складено після вербальної відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За вказаних обставин, судом першої інстанції вірно встановлено факт відмови водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, і як наслідок наявності в діях останнього порушення п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Оскільки водій ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки з використанням приладу «Drager» та в закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами в матеріалах справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у порушенні п. 2.5 ПДР.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) в порушенні п. 2.5 ПДР України доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №641824 від 10.11.2023; направленням на огляд водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ); розпискою ОСОБА_5 щодо не допуску до керування транспортними засобами ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол серії ААД №446690 від 10.11.2023 відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) складено за порушення п. 2.5 ПДР, тобто відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і незнання законів не звільняє від відповідальності.

У даній справі не підлягають встановленню та перевірці обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі обставини перевіряються судом у випадку порушення водієм п. 2.9.а ПДР України, в той час як у даній справі протокол складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, і перевірці підлягає саме обставина відмови від проходження огляду, що є порушенням п. 2.5 ПДР, за що і складено протокол відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ).

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірним.

Доводи апеляційної скарги, щодо розгляду справу судом першої інстанції без участі сторони обвинувачення не є підставою для скасування судового рішення, з огляду на таке.

Відповідно ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Санкція и. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та не передбачає такого виду стягнення, що був би пов`язаний з обмеженням особистої свободи громадян.

Не передбачено обов`язкової участі прокурора при розгляді справ за ч. 1 ст. 130 КУпАП і положеннями ст. 250 КУпАП, яка розкриває повноваження прокурора при здійсненні ним нагляду, а тому такі повноваження кореспондуються із положеннями ч. 5 ст. 7 КУпАП щодо здійснення нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

3 огляду на викладене, законом не передбачено здійснення нагляду прокурором за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП.

Посилання скаржника на практику ЄСПЛ, де у рішенні від 06.10.2022 сформовано висновок про те, що прокурори зобов`язані брати участь у справах про притягнення водіїв до відповідальності за керування у нетверезому стані є помилковим з огляду на те, що така практика не є релевантною, адже Європейський суд з прав людини 6 листопада 2023 року оприлюднив нову позицію, у якій вказав, що відсутність прокурора під час апеляційного перегляду судом постанови про притягнення водія до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за умови дотримання критеріїв безсторонності суду, не порушує Конвенцію.

Суд у даній справі не переймав сторону обвинувачення, не збирав докази, не ініціював виклику свідків, розглянув справу за наявними у справі доказами, а тому був безстроннім та неупередженим. Як наслідок, відсутність прокурора не є порушенням положень Конвенції про права людини. Більше того, в суді першої інстанції сторона захисту не ініціювала процес залучення прокурора та не обґрунтовувала необхідності його участі під час розгляду даного провадження, а лише зазначила в апеляційному суді про його відсутність, однак не ініціювала обґрунтовано необхідність присутності прокурора, під час перегляду справи в апеляційному суді.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не розумів поліцейських, адже відеозаписом установлено, що перекладача під час складання протоколу ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не вимагав, розумів вимоги поліцейських та свідомо відмовився від їх виконання. Більше того захисник у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції визнав, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) розумів поліцейських, погоджуючись пройти огляд.

Апеляційний суд погоджується з посиланням скаржника на те, що місцевим судом проігноровано клопотання про залучення перекладача під час розгляду справи у суді, однак слід зазначити, що з мотивувальної частини постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у судове засідання не з`явився, а його захисник був присутнім та висловлював заперечення щодо складеного протоколу. Таким чином, за відсутності ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у судовому засіданні, відсутність перекладача не порушила прав останнього, адже не було необхідності перекладати процес ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), а його захисник вільно володіє українською мовою, якою вівся процес. Крім того, таке право було відновлено шляхом перегляду справи у суді апеляційної інстанції, однак клопотання про залучення перекладача не подавалось, а ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не з`явився у судове засідання, а був присутнім його захисник.

Інші доводи скаржника не спростовують факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння громадянином Великої Британії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), а тому не спростовують наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. При цьому матеріали справи не містять доказів, щодо строку та мети перебування ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) в Україні. Так само відсутні докази на підтвердження посилань скаржника щодо виконання його функціональних обов`язків та їх терміновості.

При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - Невкритого Володимира Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик