Справа №591/6336/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/926/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника - адвоката Вдовіченка О.Л., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вдовіченка О.Л. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 14 червня 2024 року близько 14 год. 00 хв. керував автомобілем «Saipa Tiba», номерний знак НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Героїв Крут в районі будинку № 70 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння КНП СОР «ОКМЦСНЗ» № 857, від проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу газоаналізатора алктотест «Drager», відмовився, чим порушив п. 2.9 а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Вдовіченко О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що з долученого відеозапису не вбачається постійна присутність свідка ОСОБА_2 , котрий слідуючи за автомобілем ОСОБА_1 , не виявив останнього біля транспортного засобу. Таким чином, доводи про те, що останній керував автомобілем не підтверджується жодним доказом.

Окрім цього апелянт зауважує, про те, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що 14 червня 2024 року близько 14 год. 00 хв. до нього підійшов ОСОБА_1 , який запропонував йому вжити спиртні напої в нього вдома, на що свідок погодився. Так, в період з 14 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. разом із ОСОБА_1 свідок ОСОБА_3 вживав спиртні напої.

Також на спростування пояснення свідка ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 створив для нього аварійну ситуацію, апелянт зауважує, що працівниками поліції не було складено за даним фактом жодного протоколу про вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 із захисником - адвокатом Вдовіченка О.Л., які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п. 2.9 а ПДР України, визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.9 а ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом.

Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.9 а України, передбаченої ч.1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази підтвердження керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 747305 від 14 червня 2024 року, 14 червня 2024 року близько 14 год. 00 хв. в м. Суми по вул. Героїв Крут біля будинку № 70, ОСОБА_1 керував автомобілем «Saipa Tiba», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 857 лікаря КНП СОР «ОКМЦСНЗ». Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотест «Drager» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими відеозаписами зазначених подій, на яких не зафіксовано факту керування останнім транспортним засобом «Saipa Tiba», номерний знак НОМЕР_1 .

Так, із долучених до матеріалів справи відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, вбачається, як останні прибули до будинку АДРЕСА_2 , де знаходився свідок ОСОБА_2 та саме в цей час мимо них йшов ОСОБА_1 , який прямував до автомобіля.

На вимогу пред`явити документи на підтвердження особи, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що не має при собі а ні паспорта, а ні посвідчення водія, оскільки вийшов на пару хвилин з будинку.

Щодо наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вживав алкогольні напої вже після того, як припаркував автомобіль.

Окрім цього, під час проходження медичного огляду, ОСОБА_1 повідомив лікарю, що дійсно вживав алкогольні напої, проте вже після того, як приїхав до додому та припаркував автомобіль.

На підтвердження, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, свідок ОСОБА_2 надав відео із реєстратора автомобіля, на якому дійсно зафіксовано рух автомобіля «Saipa Tiba», проте вказаним доказом не зафіксовано, хто саме був за кермом автомобіля, і що саме з нього виходив ОСОБА_1 .

Окрім цього, різниця в часі фіксування руху автомобіля на відеореєстраторі свідка ОСОБА_2 та прибуття працівників поліції на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 становить 30 хв., а тому спростувати доводи захисту про те, що протягом вказаного проміжку часу ОСОБА_1 вживав алкогольні напої разом зі свідком ОСОБА_3 , про що останній повідомив суду першої інстанції під час надання показів, апеляційний суд позбавлений можливості, зважаючи на наявні в матеріалах справах доказів.

Таким чином, долучені відеозаписи із нагрудних камер працівників поліції та відео реєстратора свідка ОСОБА_2 не відображають відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а лише містить дані про процесуальні дії працівників патрульної поліції щодо проведення огляду на стан сп`яніння.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п.27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в п.38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За вказаних обставин, матеріали провадження не містять відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну, а тому зазначене не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, апеляційний суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із наведеним, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вдовіченка О.Л., які заслуговують на увагу та скасовує постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2024 року, приймає нову постанову про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 , відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вдовіченка О.Л., задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік, скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.