Справа № 346/776/24
Провадження № 33/4808/487/24
Категорія ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Архипенко А.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , українця, громадянина України, проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 , ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП визначено остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2024 року о 20:30 год. в с. Шепарівці по вул. Шевченка, Коломийського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія був проведений у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат 1,86‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу.

Крім цього, 08 лютого 2024 року о 20:30 год. в с. Шепарівці по вул. Шевченка, Коломийського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху. Не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Opel Vivaro», який рухався попереду, після чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Honda C-RV». В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим були завдані матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 п. 1.3, п. 12.1, п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, вважає, що при винесенні зазначеної постанови не враховано всіх особливостей та обставин справи, а також не застосований принцип індивідуалізації відповідності особи, не враховано спосіб життя особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки не надано достатньої оцінки його клопотанню про незастосування до нього додаткового покарання, в якому він просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Посилається на те, що наявність у нього посвідчення водія це єдина можливість отримувати дохід та забезпечувати своє існування, тому що зареєстрований як ФОП за видом економічної діяльності вантажний автомобільний транспорт, також має досвід роботи водієм протягом 2022-2023 років, працював водієм автотранспортних засобів Коломийського регіонального структурного підрозділу ТОВ « Агробізнес», іншого джерела доходів не має.

Зазначає, що він повністю визнав себе винним у скоєному, щиро розкаявся, добровільно, повністю відшкодував збитки та усунув заподіяну шкоду потерпілим, які не мають до нього претензій, надав суду всі підтверджуючі документи: розписки від потерпілих, документи щодо наявності ФОП та про досвід роботи.

Вважає, що така оцінка його клопотання є неповною,оскільки взагалі не досліджені докази, які він надав, не надано оцінки його поведінки після вчинення адміністративного правопорушення та не застосовано всі наявні правові положення.

Звертає увагу на те, що позбавлення його права керування транспортним засобом позбавляє його можливості забезпечувати нормальні умови проживання, що буде сприяти лише погіршенню матеріального становищу та може поставити під загрозу його подальше існування.

Просить змінити постанову суду в частині стягнення, яке застосовано до нього за вчинення правопорушення, яке передбачене ст.130 ч.1 КУпАП та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, подав заяву в якій просив провести розгляд провадження за його відсутності та за участю його захисника.

Зі змісту доводів захисника адвоката Архипенко А.В., вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє їй представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Архипенко А.В., підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила змінити постанову суду в частині застосування стягнення та не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортним засобом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Архипенко А.В. не заперечують правильність встановлених судом фактичних обставин, вчинених правопорушень та їх кваліфікацію, однак, вважають, що суд першої інстанції не врахував особу правопорушника та наявність обставин, що істотно пом`якшують відповідальність за вчинені правопорушення та призначив занадто суворе стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Архипенко А.В. не оспорюють правильність призначеного стягнення за вчинення правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп, однак вважають несправедливим призначення стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Архипенко А.В., про справедливість призначеного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника про те, що накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом обмежує його права та створює для нього значні труднощі у житті, оскільки право керування транспортним засобом є єдиною можливістю отримувати дохід та забезпечувати своє існування.

Разом з тим, суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на підтвердження своїх доводів щодо несправедливості призначеного стягнення, апелянт та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції в порушення принципу індивідуалізації призначення стягнення, не врахував спосіб життя особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що він щиро розкаявся, добровільно, повністю відшкодував збитки та усунув заподіяну шкоду потерпілим, які не мають до нього претензій.

Разом з тим, відшкодування шкоди , як обставина, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, у даному випадку може бути врахована тільки при призначені стягнення за ст.124 КУпАП, оскільки стосується саме цього правопорушення, яким було заподіяно шкоду потерпілим вигляді пошкодження транспортних засобів внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення в повному обсязі були дотримані вимоги закону, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті вчиненого правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення та особу правопорушника.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що при призначенні стягнення ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.34 КУпАП суд першої інстанції врахував обставинами, що пом`якшує відповідальність правопорушника щире розкаяння винного, добровільне відшкодування ним завданих збитків потерпілим.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на необхідність застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_1 стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вищевказана стаття регулює призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення та може бути застосована судом за своїм розсудом з метою забезпечення справедливого кримінального покарання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв