Номер провадження: 33/813/2804/24
Номер справи місцевого суду: 509/4175/24
Головуючий у 1-й інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Новака Артура Михайловича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Новака Артура Михайловича

на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року

встановив:

Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Cудом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11 липня 2024 року приблизно о 09:55 год в Одеській області, Одеському районі, а/д Н-33 Одеса-Б. Дністровський-Монаши 5 км+300м керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився під відеозапис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР за яке передбачена відповідальність за

ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Новак А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на відеозаписах, долучених до справи не зафіксовано факт управління ОСОБА_1 автомобілем, тоді як інших належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, правоохоронцями не надано. Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 , в яких останній зазначив, що керував автомобілем, захисник зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Надання ОСОБА_1 , зазначених вище пояснень захисник пояснює тим, що поліцейськими на місці зупинки не роз`яснювалося останньому його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що свідчить про те, що було порушено його права, зокрема на захист. Усупереч вимог законодавства, поліцейські не здійснювала безперервну відеофіксацію подій, зокрема за допомогою відеозапису не зафіксовано події, що відбувалися 11 липня 2024 року з 09:55 год. по 10:02 год, з 10:07 по 10:17 год. Відеозапис, долучений до справи є електронним доказом, а тому його копія, що надана суду, на думку захисника, має бути обов`язково засвідчена електронним цифровим підписом автора або уповноваженої службової особи, що є підставою для визнання цього джерела доказу неналежним та недопустимим. Під час спілкування з ОСОБА_1 , у останнього правоохоронці не встановлювали та не повідомляли про існування такої ознаки алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. Інші ознаки, які зазначені правоохоронцями були об`єктивно відсутні у ОСОБА_1 , тому у останнього не виникало обов`язку на вимогу поліцейського виконувати обов`язок, передбачений п.2.5 ПДР. Наведені вище дії правоохоронців, захисник вважає, свідчать про упереджене ставлення поліцейських до ОСОБА_1 в аспекті виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння. Як на самостійну (окрему) підставу для задоволення апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, викликаної унаслідок реальної загрози життю та здоров`ю його дружини, яка потребувала термінової медичної допомоги, про що він одразу повідомив правоохоронців після зупинки його автомобіля. Саме через необхідність надання невідкладної допомоги дружині, усвідомлюючи можливість настання негативних наслідків не надання цієї допомоги, ОСОБА_1 посилався під час спілкування з поліцейськими. Зазначає, що хоча ОСОБА_1 і було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди, аніж суспільна небезпека від порушення ПДР, з огляду на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Також звертає увагу, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і захищаючи територіальну цілісність та суверенітет України проти збройної агресії рф, отримав тяжку мінно-осколкову травму, що підтверджується відповідними документами, що містяться у справі.

В судовому засіданні захисник Новак А.М. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника Новака А.М., перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не оспорюється та обставина, що на вимогу правоохоронців ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і закладі охорони здоров`я, а також, що складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи апеляційну скаргу в межах доводів та вимог, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу свого рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №578944 від 11 липня 2024 року, акті огляду, направленні водія на огляд, відеозаписах, долучених поліцейськими до матеріалів справи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №578944 від 11 липня 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «11 липня 2024 року о 09:55 год. в Одеській області, Одекому районі, а/д Н-33 Одеса-Білгород-Дністровський-Монаши 5 км+300м водій ОСОБА_1 керував авто «Chevrolet Lacetti» НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

До протоколу поліцейськими долучено пояснення водія, акт огляду, направлення в медичний заклад, відео з бодікамери №0093513.

Зазначений вище протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень.

З відеозаписів, долучених правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що на блокпосту правоохоронцями було зупинено транспортний засіб під керуванням

ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання поліцейського, ОСОБА_1 підтвердив, що саме він керував автомобілем, рухаючись в лікарню. Поліцейським повідомлено, що під час перевірки документів у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, обличчя, тремтіння рук) у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповів, що він відмовляється, оскільки у нього немає часу та він поспішає. Відповідаючи на запитання поліцейського, ОСОБА_1 повідомив, що він розуміє юридичні наслідки, а саме те, що за відмову від проходження огляду відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також поліцейським повідомлено, що у водія є ознаки алкогольного сп`яніння, тому він наполягає на проходження тесту водієм, на що ОСОБА_1 повторно відмовився, як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Так, дійсно матеріали відеозапису, які долучені до справи, не містять фіксації обставин, за яких транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими, однак як свідчить відеозапис та сукупність письмових доказів у справі, протягом усього часу відеофіксації обставин спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, він не заперечував факт керування транспортним засобом, як і не вказував, що автомобілем керувала інша особа, а навпаки підтвердив ту обставину, що саме він керував автомобілем до моменту його зупинки. Відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння мотивував тим, що відсутністю вільного часу, через що поспішав, а не у зв`язку з тим, що він не керував автомобілем за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд враховує також і те, що місцем події, є блокпост, про що зазначено поліцейським під час фіксації обставин справи.

Відтак, за встановлених у справі обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_1 такої ознаки об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, як керування транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються доказами, що містяться у справі.

Стосовно посилань захисника про недопустимість та неналежність відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, апеляційний суд зауважує про таке.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Посилання апелянта про те, що відеозапис не є безперервним, апеляційний суд оцінює критично, оскільки КУпАП не містить застережень щодо мінімального чи то максимального обсягу відеозапису, який може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. У той час, як долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Аргументи захисника щодо відсутності на відеозаписі електронного цифрового підпису уповноваженої службової особи, апеляційний суд відхиляє, оскільки КУпАП не містить такої вимоги щодо оформлення відеозапису, як джерела доказу у справі.

Висловивши підозру щодо можливого (ймовірного) перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, отримавши відмову водія від проходження як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім вимог п. 2.5 правил дорожнього руху.

Щодо доводів захисника про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно із ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Виходячи із аналізу положень ст. 18 КУпАП, крайня необхідність є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це адміністративній відповідальності.

Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: наявність небезпеки переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди.

У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає адміністративній відповідальності за вчинене на загальних підставах.

Тягар доказування факту вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності покладається саме на особу, яка заявляє про існування таких обставин, тобто у даному випадку на сторону захисту.

Матеріали справи не містять доказів які б свідчили, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки у справі відсутні конкретні відомості (дані) про те, що на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала загроза життю чи здоров`ю його дружини, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Під час спілкування з поліцейськими та з`ясування (встановлення) фактичних обставин, ОСОБА_1 повідомив, що він поспішає, оскільки відвозить жінку в лікарню.

Однак, як убачається з відеозапису, окрім самого по собі лише посилання водія на цю обставину, ОСОБА_1 не повідомляв поліцейським про те, що існує певна загроза життю чи здоров`я дружини, обумовлена конкретними обставинами і саме з метою запобігання настанню певним (визначеним) тяжким наслідкам, він здійснював керування автомобілем.

Крім того, стороною захисту не надано письмових доказів, зокрема із закладу охорони здоров`я, які б підтверджували, що у день складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , його дружина зверталася до медичного закладу та стан її здоров`я був таким, що потребував невідкладної медичної допомоги.

Саме по собі посилання захисника на те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, за відсутності доказів на підтвердження цієї обставини, унеможливлює застосування цього інституту та свідчить про наявність у діях водія ознак інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підставно враховано судом першої інстанції.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Новака Артура Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко