П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/1017/24

Номер провадження 3/530/272/24

23.05.2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - суддіДолжко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., за участю представника Полтавського ЗВ ВСП Михайліченко О.О.розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, працюючого командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду не відомо, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за ст. 172-16 ч. 2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

В Зіньківський районний суд Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення КИП №82 в якому вказано, що згідно ст.1 Закону України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-Х 11 зі змінами: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573, затвердженими Законами України від 15.03.2022 №2119-ІХ, від 21.04.2022 №2212-ІХ, від 22.05.2022 №2263-ІХ та від 15.08.2022 №2500-ІХ тощо, строк дії воєнного стану в Україні продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, іі територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію на території України оголошено загальну мобілізацію та після його затвердження 03.03.2022 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, в зв`язку з чим в Україні відповідно до положень статті 1 Закону України Про оборону України та статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію розпочався особливий період, який діє по теперішній час.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, військовою службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, проходячи службу на посаді командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , наділений владою командира (начальника) капітна ОСОБА_1 , відповідно вимог ст. ст. З, 4, 5, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України (зокрема - положень ст. 3 про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю) та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки.

Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут ВС ЗС України), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини.

Статтею 16 статуту ВС ЗС України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 58 Статуту ВС ЗС України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 59 Статуту ВС ЗС України командир (начальник) зобов`язаний:

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України:

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

Відповідно до статті 111 Статуту ВС ЗС України, командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку.

Командир роти є прямим начальником для усього особового складу роти.

Статтею 112 Статуту ВС ЗС України визначено, що командир роти, окрім іншого, зобов`язаний подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; з пошаною ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців; піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань; доповідати командирові (начальнику) про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на особовий склад роти; дбати про побут своїх підлеглих, їх здоров`я, стежити за додержанням правил особистої гігієни кожним військовослужбовцем.

Так, 12.05.2024 посадовим особами ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проведено перевірку за фактом можливого перевищення влади чи службових повноважень окремими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході проведення перевірки та із пояснень солдата ОСОБА_2 та капітана ОСОБА_1 встановлено, що 09.05.2024 близько 15.15 капітан ОСОБА_1 прибув із блок поста ІНФОРМАЦІЯ_5 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09.05.2024 близько 15.20 капітан ОСОБА_1 підійшов до кімнати, яка знаходилася на 1 поверсі поблизу запасного виходу із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 (вказана кімната мала двері, зроблені із частини військового ліжка, яка відчинялася/зачинялася ззовні на замок) та побачив, що у вказаній кімнаті перебував (зачиненим за дверима на замок із зовнішньої сторони таким чином, що самостійно залишити межі кімнати не міг), у стані алкогольного сп`яніння, підпорядкований йому військовослужбовець гранатометник 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони НОМЕР_1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 ..

Під час розмови із солдатом ОСОБА_2 він пояснив капітану ОСОБА_1 , що у вказаній кімнаті його примусово, тобто проти його волі, зачинив сержант ОСОБА_3 та пішов у невідомому напрямку. Крім того, капітан ОСОБА_1 помітив на обличчі солдата ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді розсічення лівої брови. Запитавши у солдата ОСОБА_2 звідки у нього вказане тілесне ушкодження останній повідомив капітану ОСОБА_1 , що його наніс сержант ОСОБА_3 ..

Усвідомлюючи факт того, що підпорядкований йому військовослужбовець солдат ОСОБА_2 перебуває зачиненим у вказаній кімнаті ззовні на замок, тобто незаконно позбавлений волі, а також факт того, що у солдата ОСОБА_2 наявні тілесні ушкодження у вигляді розсічення лівої брови над лівим оком, та він потребує медичної допомоги, капітан ОСОБА_1 вказані факти проігнорував, із вказаної кімнати солдата ОСОБА_2 не випустив, медичну допомогу йому не надав та пішов у невідомому напрямку.

В подальшому, капітан ОСОБА_1 звернувся до сержанта ОСОБА_3 із питанням чи дійсно він закрив солдата ОСОБА_2 у вищевказаній кімнаті. На це питання сержант ОСОБА_3 відповів, що, дійсно, він закрив солдата ОСОБА_2 у вищевказаній кімнаті.

Разом з тим, сержант ОСОБА_3 пояснив, що тілесні ушкодження солдату ОСОБА_2 він не наносив, а останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сам впав і вдарився головою об тумбу поблизу власного ліжка, що підтверджується іншим військовослужбовцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_5 ..

Крім того, опитаний солдат ОСОБА_2 пояснив, що після розмови із капітаном ОСОБА_1 , він ще близько години перебував зачиненим, проти його волі, у вищевказаній кімнаті та у період, приблизно із 15.15 до 16.00 капітан ОСОБА_1 йому медичну допомогу не надав та із вказаної кімнати, в якій він був зачинений проти його волі, не випустив.

Близько 16.00 солдат ОСОБА_2 зміг викликати собі карету швидкої медичної допомоги, після чого капітан ОСОБА_1 звільнив солдата ОСОБА_2 із вказаної кімнати та повів на 3 поверх приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де знаходиться розташування (місце для відпочинку) особового складу роти охорони НОМЕР_1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого до кімнати відпочинку № НОМЕР_2 , до якої він привів солдат ОСОБА_2 зайшли лікарі швидкої медичної допомоги.

Після огляду лікарями швидкої медичної допомоги прийнято рішення про госпіталізацію солдата ОСОБА_2 до КНП Зінківська міська центральна лікарня Зінківської міської ради Полтавської області.

10.05.2024 капітан ОСОБА_1 прибув до вищевказаного лікувального закладу для складення протоколу за перебування у стані алкогольного сп`яніння на солдата ОСОБА_2 ..

У вказаному лікувальному закладі капітану ОСОБА_1 стало відомо про те, що підпорядкованому йому військовослужбовцю солдату ОСОБА_2 було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Підшкірна гематома тім`яної ділянки голови, та про те що вказаний військовослужбовець протягом певного часу буде перебувати на стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі.

Таким чином, усвідомлюючи те, що йому стало відомо про факт незаконного позбавлення волі підпорядкованого йому військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , яке вчинив підпорядкований йому військовослужбовець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_3 , командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 капітан ОСОБА_1 про вказані факти начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 не доповів, та будь яких заходів для припинення правопорушення, яке вчиняється, командир роти охорони капітан ОСОБА_1 не вжив, із вказаної кімнати негайно солдата ОСОБА_2 не випустив, та медичну допомогу йому не надав.

Внаслідок вказаної бездіяльності, солдат ОСОБА_2 відчув моральне приниження від того, що його проти волі позбавили можливості вільно пересуватися на власний розсуд, а також інші військовослужбовці бачили факт того, які він зачинений у вищевказаній кімнаті та фізичні страждання, внаслідок наявних у нього тілесних ушкоджень та неможливості отримати медичну допомогу.

Таким чином, внаслідок своєї недисциплінованості, грубо порушуючи вимоги статей 11,16, 58,59,111,112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,3,4,5,6 Дисциплінарного статуту капітан ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, будучи військовою посадовою особою, командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого покладено ряд обов`язків, зокрема додержуватися вимог статутів Збройних Сил України та законів України, забезпечувати у підпорядкованому йому підрозділі такий внутрішній порядок, який забезпечував би неухильне додержання вимог Конституції України та законів України, піклуватися про підпорядкований особовий склад, правопорушення, яке було вчинено підпорядкованим йому військовослужбовцем, сержантом ОСОБА_3 , відносно солдата ОСОБА_2 , яке полягало у незаконному позбавленні волі останнього, умисно не припинив, хоча мав реальну можливість і зобов`язаний був це зробити; медичну допомогу солдату ОСОБА_2 умисно не надав, хоча розумів про необхідність та мав реальну можливість та був зобов`язаний її надати; доповідь про виявлене ним кримінальне правопорушення начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 умисно не здійснив, усвідомлював свій обов`язок та мав реальну можливість та зобов`язаний був зробити відповідну доповідь, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-16 КУпАП.

З протоколом ознайомлений (а.с.1-7).

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вину визнав в повному обсязі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 під час судового засідання підтвердив обставини викладені в протоколі.

Крім визнання вини правопорушника його вина у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП підтверджується: протоколом про військове адміністративне правопорушення (а.с.1-9), копією посвідченя офіцера (а.с.8-9), службовою характеристикою (а.с.11), функціональними обовязками командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-17), копією листа з лікарні (а.с.18), поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.19-31).

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Строки, встановлені КУпАП, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторона має вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учаснику справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Враховуючи встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності із законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень, застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції статті ч.2 ст.172-160 КУпАП, у виді штрафу, з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень у подальшому.

Відповідно до ст. 5, ч.12 Закону України Про судовий збір військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків звільняються від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 33-35, ч.2 ст.172-160, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ВизнатиОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.172-16 ч. 2 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. - на користь держави.

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом 15 днів з дня вручення копії постанови.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко