Справа № 541/4521/24
Номер провадження3/541/1588/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Вірченко О.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, яка працює начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2024 року № ПНС/ПЛ/24467/209/П/ПТ ОСОБА_1 , яка є начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради,в жовтні 2024 року вчинила адміністративне правопорушення в частині додержання вимог законодавства про працю відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України № 2136, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Під час позапланової перевірки відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради встановлено, що наказом від 15 жовтня 2024 року № 93-кд працівника ОСОБА_2 звільнено з посади водія шкільного автобуса ОЗЗСО «Великосорочинський ліцей ім. М.В. ГоголяВеликосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області» з 25 жовтня 2024 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно табелю обліку робочого часу за жовтень 2024 року працівником відпрацьовано 15 днів/120 годин. За 25 жовтня 2024 року навпроти прізвища ОСОБА_2 стоїть позначка «8». При цьому, працівнику нараховані належні кошти при звільненні в сумі 5 112,31 грн, в тому числі - компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до платіжного доручення від 28 жовтня 2024 року № 5248 виплату проведено 29 жовтня 2024 року.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину не визнала та пояснила наступне. ОСОБА_2 працював у ліцеї водієм шкільного автобусу та був матеріально відповідальною особою. 25 жовтня 2024 року був останнім днем його роботи, ОСОБА_2 виходив у рейс, після чого лише ввечері наприкінці робочого дня він здав маршрутний лист, а також відбувалась передача ним матеріальних цінностей. До закінчення прийому-передачі матеріальних цінностей у бухгалтерії були відсутні підстави для нарахування заробітної плати, оскільки при виявленні недостачі необхідно було проводити взаєморозрахунок. 25 жовтня було п`ятницею, тому в перший після неї робочий день - 28 жовтня 2024 року бухгалтерією відділу було надано до казначейства відповідні платіжні документи і 29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату, належну йому при звільненні. Крім зазначеного, зауважила, що ОСОБА_2 без заперечень підписав наказ про його звільнення, в якому вказано, що виплату належних йому при звільненні коштів буде проведено в найближчу заробітну плату. Вважає, що оскільки заробітну плату ОСОБА_2 було виплачено у найближчий можливий день, в даному випадку відсутнє порушення вимог закону про працю, тому просила провадження по справі закрити.

Диспозицією ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

На думку судді, в матеріалах адміністративної справи немає жодних переконливих доказів того, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, порушила вимоги законодавства про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, структура складу правопорушення містить: 1) об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення); 2) об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразились в порушенні встановлених правил); 3) суб`єкт правопорушення (конкретна осудна фізична особа, що досягла 16 річного віку); 3) суб`єктивну сторону складу (є ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вина у формі умислу або необережності).

Суддя вважає, що додані до адміністративного протоколу матеріали не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, наявності у неї умислу на затримку виплати заробітної плати звільненому працівнику, а також можливості de facto здійснити вказані виплати у встановлений законом строк. При цьому, акт перевірки держпраці не містить спростувань причин і обставин, на які вказала ОСОБА_1 , і які спричинили невиплату ОСОБА_2 зарплати у встановлений законом строк.

Відповідно до Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ, затвердженої наказом Головного управління Державного казначейства України від 30 жовтня 1998 року № 90, при зміні матеріально відповідальних осіб проведення інвентаризації є обов`язковою (п. 1.9. Інструкції); наявність цінностей при інвентаризації виявляється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру і таке інше, виходячи зі встановлених одиниць виміру (п. 1.20. Інструкції).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 надала копію договору про повну матеріальну відповідальність від 27 січня 2023 року, укладеного з ОСОБА_2 ; копію акту приймання-передачі від 25 жовтня 2024 року, у відповідності з яким комісією ОЗЗСО «Великосорочинський ліцей ім. М.В. ГоголяВеликосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області» було прийнято від ОСОБА_2 автобус ЕТАЛОН, фільтри паливні, дизельне паливо на загальну суму 3 205 631,70 грн.; копію дорожного листа № 206 автобуса загального користування від 25 жовтня 2024 року, згідно з яким водій ОСОБА_2 у вказану дату виїхав з гаража о 07 год, повернувся до гаража о 16 год.

У відповідності актом від 06 грудня 2024 року № ПНС/ПЛ/24467/209, складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, наказом № 01-АГ від 04 січня 2021 року у відділі визначені строки виплати заробітної плати працівникам: за першу половину місяця - до 14 числа поточного місяця, за другу половину місяця - до 29 числа поточного місяця.

Згідно з наказом ОЗЗСО «Великосорочинський ліцей ім. М.В. ГоголяВеликосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області» від 15 жовтня 2024 року № 93-кд «Про звільнення ОСОБА_2 », останнього було звільнено з посади водія шкільного автобусу вказаного навчального закладу 25 жовтня 2024 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України; в п. 2 наказу зазначено виплатити ОСОБА_2 розрахункові та компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в найближчу заробітну плату.

Відповідно до платіжної інструкції № 5248 від 28 жовтня 2024 року, призначенням платежу по якій є заробітна плата за жовтень 2024 року, її отримано Державною казначейською службою цього ж дня, заробітну плату працівникам навчального закладу було виплачено 29 жовтня 2024 року.

Враховуючи вищенаведене, суддя погоджується з позицією ОСОБА_1. щодо неможливості виплати ОСОБА_2 належних йому сум саме в день звільнення та щодо відсутності в цьому її вини з огляду на наступне. 25 жовтня 2024 року, тобто у день звільнення, ОСОБА_2 , який є матеріально відповідальною особою, повернувся в гараж о 16 год, після чого відбувалось прийняття від нього матеріальних цінностей. В зв`язку із наведеним бухгалтер фізично не мала можливості направити відповідні платіжні документи до казначейської служби, тому відповідну платіжну інструкцію було здано до казначейства наступного робочого дня (28 жовтня).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ, наведеної у п. 40, 58 рішення від 10.05.2011 (остаточне) у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Оthers v. Ukraine, заява № 4909/04), вимога законності означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права, а вимога обґрунтованості, серед іншого, передбачає, що, хоча національний суд має певну свободу міркувань щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, однак одне з призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб «продемонструвати сторонам, що вони були почуті» (п. 30 рішення від 27.09.2001 у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).

Отже, з урахуванням викладеного та тих обставин, що докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення не є беззаперечними, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, є недоведеною поза розумним сумнівом, оскільки з боку даної посадової особи в даному випадку відсутній жодний умисел на порушення вимог чинного законодавства про працю.

За таких обставин суддя приходить до переконання, що зібраними та дослідженими матеріалами справи вина ОСОБА_1 у порушенні вимог законодавства про працю не доведена, а тому в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 41, 213, 221, 247, 283 КУпАП, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. М. Вірченко