П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2024 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Веремчук О. А. розглянувши матеріали справи, які надійшли від начальника ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

по ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 547583 ОСОБА_1 , 31.07.2023 року о 15.25 год. автодорогою Червоноград-Броди, керував мотоциклом SPARK, б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що оскільки мотоциклом не керував, правил дорожнього руху не порушував. Складений на нього протокол не відповідає фактичним обставинам справи і є не законним, а долучені до протоколу матеріали не можуть бути належними та допустимими доказами

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, доходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Так, частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності надано протокол про адміністративне правопорушення та рапорт.

Згідно «Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

В суді встановлено, що огляд на стан сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності фактично проводився без залучення двох свідків, оскільки таких не видно на відео та відсутні їх письмові пояснення, що свідчить про можливе вписання свідків вже після складання протоколу, чим порушено вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на зазначене, в даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом чи порушення ним правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 проживає в с. Волсвин Червоноградського району, однак не має в користуванні мотоцикла, в тому числі SPARK без державних номерних знаків. Тому категорично заперечує факт керування вказаним мотоциклом. Разом з цим, Панас повідомив, що в с. Волсвин проживає його знайомий ОСОБА_2 , який має в користуванні мотоцикл SPARK без номерних знаків. 31.07.2023 року ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2 підвезти його мотоциклом на роботу до лісу. Приблизно о 15.25 год. вони проїжджали польовою дорогою, за кермом мотоцикла був ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 був пасажиром на задньому сидінні. Керуючи мотоциклом, ОСОБА_2 зупинився на збіччі польової дороги, яка прилягає до автодороги Червоноград-Броди, бо захотів в туалет. Оскільки мотоцикл не має стоянкової опори, ОСОБА_3 попросив Панаса потримати мотоцикл, а сам побіг в ліс, щоб задовольнити свої фізіологічні потреби. Знаходячись в лісі, ОСОБА_3 побачив, як до ОСОБА_4 , який сидів на мотоциклі, під`їхали працівники поліції і про щось з ним говорили. Працівники поліції, не з`ясувавши хто керував даним мотоциклом, в порушення вимог ст.266 КУпАП запропонували Панасу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, після чого незаконно склали на Панаса протокол про адміністративне правопорушення.

Крім цього, працівники поліції, не взявши до уваги, той факт, що ОСОБА_1 фактично мотоциклом не керував, а лише сидів на сидінні та тримав мотоцикл в нерухомому стані, безпідставно винесли постанову про порушення ПДР саме ОСОБА_1 , який не являвся водієм, оскільки мотоциклом не керував.

Через те, що звинувачення працівників поліції були безпідставними та надуманими, ОСОБА_1 винесену постанову про порушення ним ПДР, оскаржив в суді.

Згідно рішення Сокальського районного суду, постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, скасовано через те, що факт керування ОСОБА_1 мотоциклом «SPARK», не знайшов свого підтвердження, а провадження у справі судом закрито.

ОСОБА_1 стверджує, що транспортним засобом не керував, правил дорожнього руху не порушував, це підтверджується і тим фактом, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, яка була винесена відносно нього одночасно із протоколом, на даний час скасована судом у зв`язку із відсутністю факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю підтверджують показання ОСОБА_1 та стверджують, що мотоциклом ОСОБА_1 не керував, а даним мотоциклом керував ОСОБА_2 .

Протокол складений відносно ОСОБА_1 є незаконними, а відомості, викладені у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені доказами.

При оформленні матеріалів, ОСОБА_1 не роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП України та відмовлено у забезпеченні права на захист.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що до мотоцикла працівники поліції підійшли безпідставно - не зупиняючи його, правил дорожнього руху ніхто не порушував. Таким чином, працівники поліції, не розібравшись в ситуації, зокрема не встановивши, що мотоцикл довгий час знаходився у нерухомому стані та не з`ясувавши хто був водієм, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння пасажиру ОСОБА_1 , а не водію ОСОБА_2 , чим порушили вимоги ст.266 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Абзацом 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Таким чином, для притягнення для адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, поліцейський мав зафіксувати на службову відео камеру безпосередньо рух транспортного засобу, зупинення безпосередньо самим поліцейським транспортного засобу під час руху, і виключно за таких обставин вважається , що особа керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. В протилежному випадку адміністративна справа закривається з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п.161, Series A заява № 25).

Разом із цим слід зазначити про наявність грубих порушень законодавства під час складання адміністративних матеріалів працівниками поліції, в ході яких порушено Конституційні права ОСОБА_1 , а головне - відсутні докази керування ОСОБА_1 мотоциклом, при тому що протокол складений з істотними порушеннями вимог ст. 256_КУпАП, а долучена до матеріалів справи відео зйомка, не містить зображень безпосереднього керування ОСОБА_1 мотоциклом, а навпаки при перегляді відео зйомки видно, що ОСОБА_1 тримав мотоцикл в руках і керування ним не здійснював.

Крім цього, незважаючи на те, що ОСОБА_1 мотоциклом не керував, йому ставиться у провину факт керування мотоциклом SPARK без державних номерних знаків, при цьому заходи документування та фіксації факту відсутності номерних знаків на зазначеному транспортному засобі відсутні, а сам факт приховано від реєстрації, що додатково підтверджує невідповідність відомостей зазначених в протоколі.

Оформлення матеріалів та протоколу, здійснювалось з порушенням вимог закону, не встановлено та не опитано свідків, зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не встановлено будь-яких фактичних даних, які б підтверджували факт керування мотоциклом ОСОБА_1 і це при тому, що на відео зйомці відсутній факт керування мотоциклом ОСОБА_1 , а також відсутній факт зупинки мотоцикла працівниками поліції.

Окрім цього, згідно із вимогами ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проте, ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки недотримання встановленого порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння особи, неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог ст.251 КУпАП.

З огляду на наявні, непоодинокі істотні порушення, слід прийти до висновку, що протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст. 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки недотримання встановленого порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння особи, неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог ст.251 КУпАП.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17, колегія суддів зазначає, що суди обґрунтовано не взяли до уваги рапорт інспектора поліції на ім`я начальника УПП, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17, зазначено, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах, що узгоджується і з висновками ВС, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/11454/16-а, де пояснення свідка суд визнав такими, що не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор УПП. А щодо показань іншого свідка, який був пасажиром в автомобілі позивача, то останній стверджував про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання суду першої інстанції, тому ці пояснення колегія суддів визнала такими, що підтверджують неправомірність дій відповідача та прийняття ним оскаржуваної постанови.

Верховний суд в постанові від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16 зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень чч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такі висновки враховуються іншими судами при застосуванні норм права.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол. Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Інших доказів вини останнього суду не надано.

В свою чергу, слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Карелін проти Росії, пункт 54 справи „Озеров проти Росії, пункти 44-45 справи „Кривошапкін проти Росії).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе „функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає „обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.

Суддя: О. А. Веремчук