Справа № 127/1175/24
Провадження № 3/127/341/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Головного Управління ДПС у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючюго за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді директора Приватного підприємства "Адіс", громадянина України, одруженого,

за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 25.12.2023 №1077, ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Приватного підприємства "Адіс", допустив порушення встановленого порядку ведення податкового обліку, а саме: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 163721 грн., п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ у сумі 52351 грн.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Воловодівський І.В. пояснив, зокрема, що як вбачається з акту перевірки від 25.12.2023 р. № 25357/02-32-07-01/31576283 перевіркою встановлені порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 163721 грн., п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ у сумі 52351 грн. Однак, ОСОБА_1 не погоджується з висновками даного акту в частині донарахованих зобов`язань з податку на прибуток та зобов`язань по ПДВ. Підприємство подало заперечення в порядку передбаченому п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, копія заперечень від 09.01.2024 р. надана суду. За наслідками розгляду даних заперечень контролюючим органом на адресу ПП «Адіс» від органу ДПС надійшов лист №2537/6/02-32-07-01-14 від 22.01.2024 року, яким повідомлено про те, що ГУ ДПС у Вінницькій області, розглянувши заперечення від 09.01.2024 р. №09/01-24-1 повідомляє про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження відповідно до п.п. 78.1.5. п. 78.1. п. 78.2. ст. 82 та п.п. 69.2. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №361к від 22.01.2024 р. з 02 лютого 2024 р. Додатком до даного листа є наказ від 22.01.2024 р. №361к. В контексті наявності такого наказу необхідно більш детально дослідити п.п. 78.1.5. п.п. п. 78.1. ст. 78 ПК України, де зазначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження. При цьому у п.п. 78.8. цієї ж статті ПК України вказано, що порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. В свою чергу п. 86.1. ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Тобто, порядок оформлення результатів позапланової перевірки є тотожним порядку оформлення результатів планової перевірки. На підставі цього можна зробити висновок, що наразі результати перевірки, оформлені у п. 1, 2 Висновку є спростованими платником, оскільки заперечення щодо наявності таких порушень визнанні органом ДПС обгрунтованими та такими що потребують повторної перевірки. Тобто, обгрунтувано стверджувати, що станом на 06.02.2024 р. доказів порушень, викладених у п. 1 та 2 Висновку акту перевірки від 25.12.2023 р. немає. Щодо оцінки акту перевірки від 25.12.2023 року, що став підставою для складання протоколу №1077, то акт перевірки не є доказом і зазначення у висновках акту про заниження податку на додану вартість чи податку на прибуток не може братись судом до уваги, оскільки донарахування грошового зобов`язання по податках відбувається не актом, а відповідним податковим повідомленням-рішенням податкового органу, як передбачено ст. ст. 54, 58 ПКУ. Так, п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або, від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Згідно з п. 58.1. ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема, заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки. З врахуванням того, що у матеріалах справи такі податкові повідомленнярішення відсутні, підстав вважати доведеним факт заниження зобов`язань ГІГІ «Адіс» по відповідних податках немає. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 3 листопада 2015 р. №826/20761/14, висновки, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, у основу яких покладено згадувані висновки акта. Проте, наразі жодних рішень з врахуванням висновків перевірки органом ДПС не приймалося. Слід звернути увагу на ст. 54 ПК України, у п. 54.5. якої передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. Вищенаведені норми вказують, що порушення податкового законодавства, зокрема заниження нарахування та сплати податків і порушення порядку ведення податкового обліку є різними за своєю суттю порушеннями і не можуть бути ототожнені, що в даному випадку зроблено податковим органом. Наразі жодного документу чи доказу, з якого б вбачалось вчинення ОСОБА_1 , як керівником підприємства, такого правопорушення, як порушення порядку ведення податкового обліку немає. Не містять таких доказів і матеріали адміністративного провадження, зокрема, у протоколі №1077 відсутні докази вчинення порушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, що вказує на те, що даний протокол не може вважатись доказом в розумінні ст. 251 КУпАП. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до вимог ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Так, статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому цією ж статтею обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договорами», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права. Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 р. «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, було справедливим. У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia»), рішення від 30.05.2013. заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karalin v. Russia». заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції. У відповідності до ст. 245 КУпАП, суд має повно, всебічно і об`єктивно з`ясувати обставини кожної справи, вирішуючи її в точній відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, з огляду на те, що акт, на підставі якого складено протокол про адміністративне правопорушення, на теперішній час оскаржено, та не надано інших доказів про наявність в діях особи ознак складу правопорушення, підстав притягати до відповідальності ОСОБА_1 немає. Крім того, викладене в протоколі формулювання суті порушення є неконкретним, в протоколі не зазначено, коли саме вчинено дії та які саме дії вчиненні ОСОБА_1 , які можуть кваліфікуватися, як адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене, просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника - адвоката Воловодівського І.В.., суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до пунктів 6, 15 розділу II Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 №566, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.07.2016 р. за № 1046/29176, у протоколі під час його складання обов`язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть адміністративного правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол, та які положення законодавства порушено. До протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 25.12.2023 №1077, ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Приватного підприємства "Адіс", допустив порушення встановленого порядку ведення податкового обліку, а саме: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 163721 грн., п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ у сумі 52351 грн.

В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з акту перевірки від 25.12.2023 р. № 25357/02-32-07-01/31576283 перевіркою встановлені порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 163721 грн., п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ у сумі 52351 грн.

Однак, Приватне підприємство "Адіс", директором якого є ОСОБА_1 , подало заперечення в порядку передбаченому п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, копія заперечень від 09.01.2024 р. надана суду.

За наслідками розгляду даних заперечень на адресу ПП «Адіс» від органу ДПС надійшов лист №2537/6/02-32-07-01-14 від 22.01.2024 року, яким повідомлено про те, що ГУ ДПС у Вінницькій області, розглянувши заперечення від 09.01.2024 р. №09/01-24-1, повідомляє про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження відповідно до п.п. 78.1.5. п. 78.1. п. 78.2. ст. 82 та п.п. 69.2. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №361к від 22.01.2024 р. з 02 лютого 2024 р. Додатком до даного листа є наказ від 22.01.2024 р. №361к.

Наразі жодних рішень з врахуванням висновків позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження, до суду не надано.

Таким чином, акт, на підставі якого складено протокол про адміністративне правопорушення, на теперішній час оскаржено, та не надано інших доказів про наявність в діях особи ознак складу правопорушення.

Крім того, із наданого до суду протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому саме полягало порушення ведення податкового обліку. Натомість, у протоколі містяться лише посилання на норми Податкового кодексу України, та не вказано, які саме дії чи бездіяльність ставляться особі в провину і вказують на порушення порядку введення податкового обліку. Викладене в протоколі формулювання суті порушення є неконкретним, в протоколі не зазначено, коли саме вчинено дії та власне, які саме дії вчиненні ОСОБА_1 , які можуть кваліфікуватися, як адміністративне правопорушення.

Крім того, у протоколі не вказані дата та час вчинення адміністративного правопорушення. Натомість, у рядку "дата, час і місце вчинення порушення" вказані дата складання акту перевірки та номер акту перевірки, однак дата складання акту перевірки може бути датою виявлення правопорушення, а не часом і датою його вчинення.

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення не відображено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не здобуто таких доказів і під час судового розгляду справи.

За встановлених при розгляді справи обставин, суд трактує всі сумніви на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення і, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, доходить висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому провадження в справі слід закрити.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя