КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5150/2024
Справа № 756/4885/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є головою представництва «Софарма» АД, код за , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП

встановив:

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн.

Згідно з постановою суду, 09.04.2024 при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року до 31.12.2023 року, представництва «Софарма» АД, що за адресою м. Київ, Оболонський проспект, буд. 26, головою якого є ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог чинного законодавства, а саме в частині здійснення господарських операцій, чим порушив п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1, 134.1 ст. 134, п. 141.4.7, 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010року, у результаті заниження податку на прибуток на загальну суму 172 543 грн., в тому числі за 2022 рік на суму 75 660 грн., за 2023 рік на суму 96 884 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП України, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, що прийнята без з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податкові повідомлення-рішення № від 30.04.2024 про нарахування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,00 грн; № від 30.04.2024 про нарахування суми за податковим зобов`язанням та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафу) у сумі 215 678,75 грн; № від 30.04.2024 про нарахування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 744 300,00 грн. які винесені на підставі акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки представництва «Софарма «АД, , №29454/Ж5/26-15-23-05- 21/21677876 від 09.04.2024 року оскаржуються в суді, про що свідчить ухвала Київського окружного адміністративного суду про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання у справі № 320/27533/24.

Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі № 826/20761/14 від З листопада 2015 року, висновки, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Такі твердження акту можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, у основу яких покладено згадувані висновки акту.

Відповідно до положень ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженню.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки представництва «Софарма» АД, №29454/Ж5/26-15-23-05-21/21677876 від 09.04.2024 року в розумінні положень ст.56 Податкового кодексу України є неузгодженим, оскільки вони оскаржуються в судовому порядку, усі висновки акту перевірки щодо нібито наявності порушень в діяльності представництва позивача, ґрунтуються виключно на висновку про те, що представництво позивача в Україні відповідає ознакам постійного представництва, отже, є платником податку на прибуток, а також суб`єктом правовідносин щодо трансфертного ціноутворення. Оскарження податкових повідомлень-рішень за своє суттю є оскарженням (спростуванням) висновків, наведених в акті перевірки, на підставі якого й було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що зазначені в акті перевірки висновки не ґрунтуються на законі, оскільки відповідачем при прийняття оскаржуваних рішень проігноровано зазначені далі приписи ПК України щодо умов та підстав визнання представництва нерезидента постійним, та застосування правил трансфертного ціноутворення, а тому стверджувати про його законність та обґрунтованість немає підстав, отже він не може бути визнаний доказом вини ОСОБА_1 , в той же час інші докази, які б доводили вчинення цього правопорушення, у справі відсутні.

А тому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, в постанові суд першої інстанції відредагував кваліфікацію правопорушення і самостійно деталізував його, при цьому в протоколі такі обставини як «заниження податку на прибуток на загальну суму 172 543 грн., в тому числі за 2022 рік на суму 75 660 грн., за 2023 рік на суму 96 884 грн.» не зазначено.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів щодо вчинення ОСОБА_1 порушення порядку ведення податкового обліку і його вина не підтверджена.

ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року, з огляду на те, що про ухвалене рішення судом дізнався 25.09.2024 року з веб-порталу «Дія» про примусове виконання судового рішення. 27.09.2024 року був ознайомлений з матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено Оболонським районним судом міста Києва від 28 травня 2024 року. В матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 копії постанови суду для ознайомлення.

25 вересня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Добреля В.Ю.звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з даними ЄДРСР оскаржувана постанова була оприлюднена 08.07.2024 року.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання копії постанови суду та пропуску у зв`язку з цим строку на апеляційне оскарження, матеріалами справи не спростовуються.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Добрелю В.Ю., з метою забезпечення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю за можливе клопотання про поновлення строку задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Добреля В.Ю.підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року, провадження у справі закрити .

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскаржувана постанова судді першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.163-1 КУпАП, суд допустив неповне з`ясування обставин справи, що у свою чергу призвело до прийняття необґрунтованого рішення про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2024 року стосовно голови представництва «Софарма» АД ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення №б/н на підставі акту №б/н від 09 квітня 2024 року, складеного за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки вказаного представництва, яким встановлено ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1, 134.1 ст. 134, п. 141.4.7, 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010року, не задекларовано доходи та інші операційні доходи, наслідком чого стало заниження податку на прибуток підприємства.

Оболонським районним судом міста Києва було призначено судове засідання на 15.05.2024 року о 09 год. 38 хв. В матеріалах справи відсутні відомості про направлення судової повістки та належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

В судовому засіданні, призначеному на 28.05.2024 року, ОСОБА_1 був відсутній, в матеріалах справи наявний конверт про повернення судової повістки від адресата з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.45).

Диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Норма ч. 1 ст. 163-1 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, проте для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Тобто, при зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.

Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення №б/н від 09.04.2024 року щодо ОСОБА_1 , не вбачається та не встановлено при розгляді справи в суді, які саме дії /бездіяльність вчинені останнім, та в чому полягає його вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають), які саме доходи, за який період не було задекларовано, наслідком чого стало заниження податку на прибуток підприємств.

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу, фраза «на загальну суму 172 543 грн., в тому числі за 2022 рік на суму 75 660 грн., за 2023 рік на суму 96 884 грн.» у протоколі відсутня.

Проте, приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції самостійно, виходячи з інших матеріалів справи, зазначив про дану обставину, як таку, що вказана у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної планової виїзної перевірки №б/н від 09.04.2024 року.

Наявний у матеріалах справи акт перевірки також не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Відповідно до п. 54.5. ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З наведених норм права вбачається, що єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Отже, за змістом наведених норм у випадку оскарження платником податків податкового повідомлення - рішення, прийнятого за результатами перевірки, сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак був позбавлений можливості права на захист та долучення доказів про звернення до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві від 03 травня 2024 року про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, а тому суд апеляційної інстанції вважає за потрібне долучити до матеріалів справи надані докази.

З наданих апеляційному суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги вбачається, що Представництво «Софарма» АД звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві від 03 травня 2024 року про скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 30.04.2024 № та від 30.04.2024 року № та ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року відкрито провадження у справі № 320/27533/24 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (а.с.56-77).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, не ґрунтуються на доказах по справі, оскільки на момент розгляду справи процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень триває, тобто, акт перевірки контролюючого органу в розумінні положень ст. 56 Податкового кодексу України, був не узгодженим, а тому стверджувати про його законність та обґрунтованість були відсутні підстави, відповідно він не міг бути визнаний доказом вини ОСОБА_1 за відсутності інших доказів у справі.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а тому висновок суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, є необґрунтованим та передчасним.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, в апеляційній скарзі наведено переконливі доводи, які ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та дають апеляційному суду підстави для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року - скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук