Справа № 138/2720/24
Провадження № 33/801/868/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуСправа № 138/2720/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 283720 від 06 вересня 2024 року, цього ж дня о 04 год. 40 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «виїзд з України» виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України з України в Республіку Молдова без відповідних документів, а саме: на паспортний контроль надав паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 23.03.2023-22.03.2033 на ім`я ОСОБА_2 , чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 №57, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Вилучений у ОСОБА_1 паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 23.03.2023-22.03.2033 на ім`я ОСОБА_2 , який знаходиться при матеріалах справи про адміністративне правопорушення вирішено повернути ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП доведена матеріалами справи, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №253720 від 06.09.2024; рапортами та письмовими поясненнями військовослужбовців Державної прикордонної служби України про обставини вказаного правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; інформацією про особу з Державної міграційної служби України у Вінницькій області; протоколом вилучення документів від 06.09.2024.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не врахував, що його особа була встановлена на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Вважає, що факт надання ним паспорта громадянина США на пункті пропуску через державний кордон України не є складом інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а може бути складом іншого порушення, зокрема Конституції України та Закону України «Про громадянство України». Поряд з цим зазначає, що паспорт громадянина США не є підробленим і не містить в собі недостовірних даних.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 №57, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 283720 від 06 вересня 2024 року, цього ж дня о 04 год. 40 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «виїзд з України» виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України з України в Республіку Молдова без відповідних документів, а саме: на паспортний контроль надав паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 23.03.2023-22.03.2033 на ім`я ОСОБА_2 , чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 №57, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Даний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст.256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 283720 від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 підписав його та надав пояснення на окремому аркуші. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань, зокрема, про потребу в залученні захисника, перекладача, останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й рапортами та письмовими поясненнями військовослужбовців Державної прикордонної служби України про обставини вказаного правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; інформацією про особу з Державної міграційної служби України у Вінницькій області; протоколом вилучення документів від 06.09.2024.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, оскільки зібрані відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим для встановлення складу адміністративного правопорушення потрібно звернутися до спеціального нормативно-правового акту, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Згідно з ч. 1 статті 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Пункт 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.

Натомість ОСОБА_1 , який є громадянином України і на ім`я якого 25 травня 2023 року виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 , подав органу прикордонної служби як підставу для перетину кордону паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 23.03.2023-22.03.2033 на ім`я ОСОБА_2 .

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство.

У пункті 1 частини 2 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Із вказаного слідує, що згідно з законодавством України громадянство України та ще однієї, або декількох країн (подвійне громадянство) в Україні не допускається.

Підстави втрати та припинення громадянства України визначені у статтях 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», а датою припинення громадянства України у передбачених цими статтями випадках є дата видання відповідного указу Президента України.

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон у пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язані керуватися правовою нормою пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України». Якщо громадянин набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. Наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Отже можна зробити висновок, що використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мають фізичні особи лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документу іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетину державного кордону України, так як даний документ не може вважатися відповідним, тобто дані дії є адміністративним правопорушенням, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що паспорт громадянина США не є підробленим і не містить в собі недостовірних даних не заслуговують на увагу, оскільки суть адміністративного правопорушення, що вчинене ОСОБА_1 , полягає не у поданні підробленого чи недійсного паспорта іноземного громадянина.

Доводи апеляційної скарги про те, що його особа була встановлена на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон не спростовують обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо намагання незаконного перетинання державного кордону України з України в Республіку Молдова шляхом надання на паспортний контроль паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон.

Доводи апеляційної скарги про те що суд попередньої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному наявному доказу в матеріалах справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги носять формальний характер та на увагу не заслуговують.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий