КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4057/2024 Постанова винесена суддею Перекупкою Г.А.
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Рясного В.Д., розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника Рясного В.Д., апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , 02 червня 2024 року близько 19 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство економічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 шляхом пошкодження її автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номерний знак НОМЕР_1 . Дане правопорушення вчинив повторно протягом року.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Д., вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що всупереч вимог чинного законодавства розгляд справи відбувся незаконно, матеріали справи та складений протокол містять у собі численні порушення, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 з інкримінованим йому адміністративним правопорушенням не згоден, свою вину не визнає, вважає, що адміністративні матеріали, складені відносно нього не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують його право на повний, об`єктивний та неупереджений розгляд справи. Домашнього насильства за ознакою статі, умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділом органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - не вчиняв.

При винесенні постанови судом першої інстанції невірно були застосовані норми процесуального та матеріального права, а саме: суд ґрунтувався лише на власних переконаннях та беручи до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи; справу розглянуто без присутності свідків та інспекторів поліції, які складали протокол; суд недосконало дослідив матеріали та не заслухав думку всіх сторін; судом не досліджувалися фактичні обставини справи, що свідчить про поверхневе ставлення судом першої інстанції до всіх істотних обставин справи.

Також вказує, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Морозовим В.Ю., 23 липня 2024 року через систему електронний суд було відправлено клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке залишено судом першої інстанції без уваги. Суд виніс постанову без його присутності, чим порушив право ОСОБА_1 на повний та всебічний розгляд справи, право на захист, тим самим позбавив можливості довести його невинуватість.

Вважає протокол про адміністративне правопорушення незаконним та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 нічого не пошкоджував, а докази чи свідки на підтвердження факту вчинення ним даного правопорушення, відсутні.

При цьому сам протокол по справі про адміністративні правопорушення не є доказом у справі, оскільки містить лише опис обставин, а працівники поліції в даному випадку не здійснили належним чином задокументовану наявність відповідного правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Між тим, відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 не доведена належними, допустимими доказами і ґрунтується лише на власних свідченнях ОСОБА_2 , наданих за відсутності захисника, а тому оскільки усі сумніви, виявлені в ході розгляду справи розцінюються на користь особи, що притягується до відповідальності (ст. 62 Конституції України), враховуючи презумпцію невинуватості, згідно якої особа не має доводити свою невинуватість, слід дійти висновку про відсутність достатніх доказів існування складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, в його діях.

Також вказує, що суд неправильно підійшов до розгляду даної категорії справи, оскільки неприпустимим є спрощений підхід та прийняття рішення по справі, не дослідивши всіх істотних обставин справи. Суд знехтував основоположними принципами, а саме: законністю, верховенством та презумпцією невинуватості.

Крім того, у постанові, яку було винесено Києво-Святошинським районним судом Київської області від 23 липня 2024 року не вбачається посилань на нормативно-правові акти, якими повинна обґрунтовуватись вина, суддя не зробив посилання ні на одну норму законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, що є грубим порушенням, оскільки ст. 283 КУпАП зазначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення та перелік відомостей, які мають бути зазначені в постанові, в тому числі і посилання на нормативно-правові акти.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилали. Захисник Рясний В.Д. не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 . Таким чином, враховуючи, що, відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Рясного В.Д. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Для встановлення події адміністративного правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Всупереч тверджень апелянта, вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, домашнього насильства економічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 шляхом пошкодження її автомобіля, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 099107 від 21 червня 2024 року, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та ОСОБА_1 , відповідно до якого, 02 червня 2024 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство економічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , шляхом пошкодження її автомобіля «TOYOTARAV4», державний номерний знак НОМЕР_1 . Дане правопорушення вчинив повторно протягом року;

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 червня 2024 року, відповідно до якого дізнавач СД ВП № 2 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Сафронов М.І. прийняв усну заяву від ОСОБА_2 про те, що 02 червня 2024 року близько до 19 год. 30 хв. за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Новосілки, вул. Приміська, поряд з будинком 26-Б, вона виявила пошкодження свого власного автомобіля марки «TOYOTA RAV4», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 . В розділі № 5 цього протоколу «Чи бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами?» вказано особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- письмових поясненнях ОСОБА_2 від 03 червня 2024 року, згідно яких її колишній чоловік (наразі триває процес розлучення) ОСОБА_1 , який в даний момент проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 02 червня 2024 року о 19 год. 30 хв. вчинив в її присутності пошкодження її власного автомобіля, а саме «TOYOTA RAV4», ключем від квартири. Причина цього вчинку розлучення і небажання з її боку проживати разом.

Дані обставини потерпіла ОСОБА_2 підтвердила і в суді першої інстанції.

Наведені докази є логічними, послідовними і достатніми для встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неналежність і недопустимість зібраних по справі доказів, то слід зазначити наступне.

За вимогами закону належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Допустимі докази - це докази, які отримані у відповідності до вимог закону.

Докази, які містяться в матеріалах справи і які суд поклав в основу доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для взаємозв`язку та встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства економічного характеру, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відсутність фото- і відеофіксації місця пригоди під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП не є підставою для визнання цього протоколу недопустимим доказом, оскільки законом такої вимоги не передбачено.

Що стосується відсутності у матеріалах справи пояснень свідків, то відібрання пояснень у свідків здійснюється за їх наявності.

При цьому законом не встановлено конкретний перелік доказів, які необхідно зібрати для встановлення вини особи. Доказами - є фактичні дані, отримані у передбаченому законом порядку, на підставі яких встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для справи та підлягають доказуванню.

Суд оцінює не конкретний перелік зібраних доказів, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Отже, відсутність в матеріалах справи матеріалів фото- і відеофіксації та пояснень свідків не свідчить про порушення процесуальних норм під час зібрання інших доказів по справі, а тому не є підставою для визнання їх неналежними і недопустимими, сукупність яких поза розумним сумнівом вказує на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та є достатньою для прийняття рішення.

Суд першої інстанції дослідив вказані докази у відповідності до вимог чинного законодавства та надав їм відповідну оцінку, у зв`язку з чим не виникає підозр у всебічності, об`єктивності і неупередженості судового розгляду справи. Суд вжив заходів для забезпечення права учасникам провадження на справедливий суд та врахував всі обставини справи, які є необхідними для прийняття законного і справедливого рішення, а відтак, доводи захисника щодо упередженості, однобічності та неповноти судового розгляду справи є безпідставними.

Вимогами КУпАП присутність інспектора поліції, якій склав протокол про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні не передбачена. Він може бути викликаний в судове засідання в якості свідка у разі, якщо судом буде встановлена така необхідність.

Також, згідно вимог ст. 268 КУпАП, суд може розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови її належного повідомлення і вона не заявила клопотання про відкладення судового розгляду справи.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Що стосується клопотання захисника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, то закон вимагає подачі такого клопотання завчасно. Така вимога обумовлена специфікою проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яка потребує додаткового часу на підготовку проведення засідання за допомогою відеозв'язку.

У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції потрібно зазначити, а також детально розписувати обставини, на підставі яких учасник просить суд задовольнити клопотання, та обов`язково додати докази, якими обґрунтовується неможливість прибуття до суду.

Разом з тим, всупереч вищенаведеним вимогам закону, клопотання захисника Мороза В.Ю. про проведення засідання по справі стосовно ОСОБА_1 за допомогою відеоконференцзв'язку надійшло до суду в день засідання, яке було призначено на 10 год. 23.07.2024 року, але було отримано суддею вже після його проведення, а саме 23.07.2024 року об 11-19 год.

Таким чином, враховуючи вимоги закону щодо дотримання судами розумних строків розгляду справи, те, що учасники провадження були завчасно повідомлені про дату і місце розгляду справи, твердження захисника про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу без участі ОСОБА_1 і його захисника, істотно порушив вимоги процесуального закону, є безпідставними.

З цих же підстав є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що суд при прийнятті рішення виходив тільки з письмових доказів та пояснень потерпілої, а тому постанова є незаконною.

Як встановлено вище, суд першої інстанції повідомив належним чином усіх учасників справи, однак ОСОБА_1 і його захисник в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судом досліджувалися докази, які містяться в матеріалах справи.

У вищевказаному аспекті щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 і його захисника, та порушення у зв`язку із цим прав ОСОБА_1 на повний та всебічний розгляд справи, права на захист і доведення його невинуватості, слід також вказати, що можливість реалізації ним зазначених прав була в повній мірі забезпечена в суді апеляційної інстанції, однак ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а захисником будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не надано.

Також, всупереч доводів захисника зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, відповідно до частини другої вказаної норми закону, вона містить найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, та норми закону, якими керувався суд під час її винесення.

При цьому слід зазначити, що суд є вільним у стилі викладу мотивів прийнятого рішення, а тому незгода з формулюванням висновків суду у постанові не є підставою для її скасування.

Суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 гривень, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга захисника Морозова В.Ю. задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.