Справа № 706/916/24 3/706/512/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 рокум.Христинівка Черкаської області

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Орендарчук М.П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли від Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора Товариства з обмеженою відповідальністю «РТА ВУД», РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 41 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Головним державним інспектором Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Проник Ю.О. 09.07.2024 складено протокол про адміністративне правопорушення № Ц/ЧК/16567/254/П/ПТ відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу 09.07.2024 при проведенні заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «РТА ВУД» за адресою фактичного розташування: Черкаська область Уманський район м. Христинівка вул. Гоголя, 17, виявлено порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 41 КУпАП. Зокрема, аналізом наданих документів ТОВ «РТА ВУД» під час позапланового заходу державного нагляду (контролю) відповідно до наказу від 01.07.2024 № 571/Ц-ЗК встановлено, що між фізичною особою ОСОБА_3 (підрядник) та ТОВ «РТА - ВУД» в особі директора ОСОБА_2 (замовник) протягом 2024 року укладалися договори підряду та акти прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг): Договір від 01.05.2024 та акт від 03.05.2024, Договір від 01.05.2024 та акт від 10.05.2024; Договір від 13.05.2024 та акт від 17.05.2024, Договір від 23.05.2024 та акт від 24.05.2024, Договір від 27.05.2024 та акт від 31.05.2024, Договір від 10.06.2024 та акт від 14.06.2024 без підпису ОСОБА_3 , що свідчить про систематичний характер виконання робіт.

Відповідно до п. 1.1 Договору від 14.06.2024 Замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання за плату виконати роботи «виготовлення та укладення робіт з деревини» в строк із 10.06.2024 по 14.06.2024. Відповідно до п. 2.1 Договору за виконану роботу Замовник сплачує Підрядникові винагороду у розмірі 2000 гривень. Тобто в договорі не визначено кількісно якісних показників наданих робіт.

Проаналізувавши надані адміністрацією ТОВ «РТА ВУД» документи посадова особа Держпраці виснувала, що дані Договори є підміною трудових відносин, а адміністрацією ТОВ «РТА ВУД» допущено до виконання робіт фізичну особі ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 № 413.

Дії ОСОБА_2 згідно із протоколом про адміністративне правопорушення кваліфіковані за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Її захисник Банар В.В. в судовому засіданні висловився про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, зазначив, що між нею та ОСОБА_3 існували договірні, а не трудові правовідносини. Укладені між ними правочини є правомірними, в судовому порядку не визнані недійсними, а тому відсутні підстави для висновків про фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Захисник також зауважив, що обсяг робіт та виготовленої продукції не можливо зазначити в актах виконаних робіт у зв`язку з тим, що переробка деревини передбачає різні породи дерев їх вологість, а також об`єми самих дерев та час який буде затрачений на їх обробку, що фізично не можливо визначити наперед.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він сезонно працював на ТОВ «РТА ВУД». Кількісно якісні показники виконаних ОСОБА_3 робіт в актах прийому - передачі не зазначалось, оскільки він працював на установці по виробленню палет, тирса іде різних розмірів та вологості, при виготовленні палет застосовується пресування під високою температурою, а тому прорахувати скільки на виході вийде продукції не можливо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснив, що він сезонно працював на ТОВ «РТА ВУД» в акті прийому передачу не зазначалось, оскільки він працював на карі як завантажує, вантажні автомобілі, його робота залежить від виробленої продукції на підприємстві, а тому прорахувати, який обсяг робіт він виконає не можливо.

Дослідивши протокол та додані до нього матеріали, показання свідків, суддя приходить до таких висновків та такого рішення.

Згідно зі ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності як придатності для використання за змістом.

При цьому, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, полягає у фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов`язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов`язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці. У разі не гарантування безпечних умов праці робітник має право відмовитися від виконання роботи без настання для нього яких-небудь негативних наслідків.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов`язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов`язань. Натомість працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов`язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку. За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Враховуючи роз`яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що укладені цивільно-правові договори містять ряд ознак, притаманних саме трудовим відносинам і це свідчить про те, що працівник працював без оформлення трудового договору є безпідставними, адже до матеріалів справи не додано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вказані цивільно-правові договори є удаваними, відсутні рішення суду про встановлення їх нікчемності або про визнання недійсними, недійсність таких договорів прямо не передбачена законом, спір щодо правомірності укладеного цивільних договорів повинен вирішуватися у судовому порядку за позовом особи, чиї права порушено, чи іншої заінтересованої особи, а в межах справи про адміністративне правопорушення суд позбавлений можливості визнати цивільно-правовий договір удаваним.

Оцінка цивільно-правових договорів, перевірка їх законності до компетенції суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення не відноситься.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так наведені вище цивільно-правові договори недійсними не визнані, у зв`язку з чим немає підстав стверджувати, що вони є прихованою формою трудових договорів.

Інші докази вини директора ТОВ «РТА ВУД» ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 3акону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, зазначаючи у своїх рішеннях про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Разом із тим матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, а тому слід дійти до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів її вини в скоєнні адміністративного правопорушення, та не доведено усі обставини, про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому справа про притягнення останньої до адміністративної відповідальності підлягає закриттю за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 7, 9, 36, 41, 245, 247, 251, 256, 278, 280, 283, 284, 287 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Христинівський районний суд Черкаської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. П. Орендарчук