ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 Справа №607/10259/24 Провадження №3/607/4644/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №710045 від 01 травня 2024 року зазначено: « ОСОБА_1 29 квітня 2024 року о 11:00 год. в м.Тернопіль по вул.Довженка, керував транспортним засобом марки ВАЗ-2108, номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, місце пригоди залишив, чим порушив п.2.10А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст..124 КУпАП.»

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в чиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно міг бути причетним до ДТП з необережності, однак наміру залишати місце ДТП він не мав.

Відповідно до ст.122-4 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктивна сторона даної статті виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні (формальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Пунктом 2.10а ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності , передбачала шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 1.10 ПДР України передбачено, що залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, працівниками поліції надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №710045 від 01 травня 2024 року; відеозапис, що міститься на оптичному носію інформації диску DVD-R; схему місця ДТП, яка сталася 29 квітня 2024 року о 11:00 год. в м.Тернопіль по вул.Довженка; письмове пояснення ОСОБА_2 ; рапорт інспектора з ПМЗ ВЗД УПП в Тернопільській області ст..лейтенанта поліції Слюсарчук О. від 29 квітня 2024 року;даними рапорту інспектора-чергового УПП в Тернопільській області ДПП Салова О.А. від 29 квітня 2024 року; протокол огляду транспортного засобу від 01 травня 2024 року; письмове пояснення ОСОБА_1 від 01 травня 2024 року.

Згідно досліджених в судовому засіданні доказів, а також як вбачається з пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, останній припускає свою вину у вчиненні ДТП з необережності, однак зазначає, що не мав наміру залишати місце події, оскільки не зрозумів того, що дійсно відбулась ДТП.

При цьому, як вбачається з долученого до матеріалів справи протоколу огляду транспортного засобу від 01 травня 2024 року, в ході огляду автомобіля марки ВАЗ-2108, номерний знак НОМЕР_1 пошкоджень не виявлено.

Крім того, долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_2 від 29 квітня 2024 року, а також схема місця ДТП, яка сталася 29 квітня 2024 року о 11:00 год. в м.Тернопіль по вул.Довженка, не доводять факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.10 "а" ПДР України.

Наявний в матеріалах справи рапорт інспектора-чергового УПП в Тернопільській області ДПП Салова О.А. від 29 квітня 2024 року, суд також оцінює критично, оскільки працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді справи, тому дотримання ним вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин ставиться під сумнів. Відповідно, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 травня 2020 року, справа №524/5741/16а).

Таким чином, судом встановлено, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 710045 від 01 травня 2024 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП, оскільки не усвідомлював, що він став учасником ДТП, а тому в його діях був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, отже в його діях відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

На підставі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі «Гурепко проти України»; п.21 рішення у справі «Надточій проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така ж позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 33, 36, 122-4, 124, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяТ. Я. Багрій