Справа № 645/6738/23
Провадження № 3/645/100/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С., за участю секретаря судових засідань - Базаки А.А., захисника Зарицької К.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який працює стрільцем ВЧ НОМЕР_2 бригада 125 ТРО, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №604338 від 22.11.2023 року, 21.11.2023 року о 22 год. 07 хв. в м. Харкові по вул. Сіверській, в районі буд. 184 Б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1«а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що вину визнає в повному обсязі, не заперечує обставини, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, проте просив суд закрити провадження у справі на підставі ст. 18 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності, виконуючи завдання їхав по запчастини для потреб ЗСУ.

18.01.2024 року до суду надійшли заперечення захисника Зарицької К.Ю., в яких остання зазначила, що співробітники патрульної поліції не врахували того, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки він керував транспортним засобом в межах виконання обов`язку з оборони цілісності та недоторканості держави України (виконуючи бойові завдання). Вказала, що особа не може бути притягнута до відповідальності за ст. 126 КУпАП, якщо вона діяла через крайню необхідність. Посилалась на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено воєнний стан з 05:30 год. 24 лютого 2022 р., який неодноразово продовжувався, та на сьогодні дія воєнного стану триває. Зазначила, що ОСОБА_1 був вимушений сісти за кермо автомобіля, будучи підпорядкованим війковому статуту, будучи зобов`язаним виконати військовий обов`язок. Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, у стані крайньої необхідності, оскільки безпека України є найвищою соціальною цінністю. Сам факт керування (абсолютне безпечне керування) транспортним засобом при позбавленні такого права, як санкції за адміністративний проступок, за значимістю не переважає значення необхідності забезпечення безпеки держави.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 був на той час його підлеглим та побратимом, вони разом проходили військову службу. Дійсно 21.11.2023 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_3 , в м. Харкові, будучи військовослужбовцем та виконуючи задачу, яка була необхідною для підтримання автопарку. На той час всі автомобілі з автопарку були у критичному стані і потребували термінового ремонту. Вийшли з ситуації таким чином, що вирішили використати особистий транспортний засіб ОСОБА_1 21.11.2023 року він перевозив необхідні їм автозапчастини та паливо-мастильні матеріали. В той день ОСОБА_1 був єдиним вільним водієм, тобто не було іншого водія, який міг би виконати це завдання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №604338 від 22.11.2023 року, 21.11.2023 року о 22 год. 07 хв. в м. Харкові по вул. Сіверській, в районі буд. 184 Б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги 2.1«а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 09.10.2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7436076 від 01.08.2023 року, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 грн.

Як вбачається з довідки поліцейського УПП в Харківській області ДПП Бурикіної В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_4 категорії В.

Згідно довідки поліцейського УПП в Харківській області ДПП Бурикіної В. транспортний засіб ВАС 21023, державний номерний знак НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 .

Статтею 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Об`єктом правопорушення, передбаченого вказаною статтею є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частина 4 цієї статті встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами.

Для правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, характерна вина у формі умислу щодо порушення встановленого порядку керування транспортним засобом.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За п. 2 загальних положень Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними. засобами.

Згідно п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення.

На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху і передати для перевірки зазначені документи.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, повністю доведена та підтверджується сукупністю зібраних та досліджених судом доказів:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №604338 від 22.11.2023 року, який складений згідно вимог статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395;

- копією постанови Буського районного суду Львівської області від 09.10.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7436076 від 01.08.2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП;

- довідкою про повторність поліцейського УПП в Харківській області ДПП мол. лейтенанта поліції В. Буркиної;

- відеозаписами з бодікам 467897, 472931;

- даними рапорту інспектора роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Л. Дудник від 22.11.2023 р.

Щодо клопотання ОСОБА_1 та його захисника про закриття провадження у справі на підставі ст. 18 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №604338 від 22.11.2023 року, 21.11.2023 року о 22 год. 07 хв. в м. Харкові по вул. Сіверській, в районі буд. 184 Б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Викладені у даному протоколі відомості ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом, крім того, останній в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та не оспорював фактичні обставини справи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

Так, з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що водій ОСОБА_1 всупереч п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, правопорушення було вчинено повторно протягом року, що не оспорював та не спростував належними і допустимими доказами і сам ОСОБА_1 ..

Суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки з відеозаписів, долучених працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що останній на місці зупинки транспортного засобу не зазначав, що він сів за кермо у стані крайньої необхідності, бо виконував термінове завдання - їхав по запчастини для потреб ЗСУ, а лише пояснив, що є військовослужбовцем.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не зазначав, що діє в стані крайньої необхідності, а лише власноручно поставив свій підпис. Також, зі змісту протоколу не вбачається, що ОСОБА_1 мав якість зауваження чи заперечення під час його складання.

Окрім того, небезпека, яка могла виникнути у зв`язку із тим, що автомобілі з автопарку військової частини були у критичному стані та потребували ремонту, носила потенційний характер, тобто була такою, що могла виникнути в майбутньому, а відтак вчинене ОСОБА_1 діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Згідно положень ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини.

Згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують адміністративну відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчиненню нових правопорушень застосувати адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 24, 30, 33-35, 40-1, ч. 5 ст. 126, п. 4 ч. 1 ст. 213, ст.ст. 221, 256, 268, 283-285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Повний текст постанови виготовлено 19.01.2024 р.

Суддя Г. С. Шевченко