Справа №150/595/23
Провадження №3/150/7/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, фізична особа підприємець, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького районного суду Вінницької області перебуває адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №290567 від 16.11.2023 року, складеним інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом Тищенко В.В., 16.11.2023 року о 13 годині 50 хвилин в с. Монастирське по вул. Центральній ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «RENAULT PREMIUM 400» д.н.з. « НОМЕР_1 », виїжджаючи з поля, виніс багно, чим забрудив асфальтове покриття, порушивши вимоги п.2.3ґ ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 139 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи. Зокрема направлена судова кореспонденція на адресу, яка вказана в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності повернулась засобами поштового зв`язку із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», окрім того ОСОБА_1 повідомлявся шляхом здійснення телефонограми. Варто зазначити, що в матеріалах даної справи міститься заява ОСОБА_1 про направлення даного адміністративного матеріалу до Чернівецького районного суду Вінницької області, оскільки бажав провести розгляд даної справи за місцем проживання. Також даною заявою зобов`язався прибути на судове засідання за викликом.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового провадження відносно нього, ним не цікавився, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого йому судового провадження не вчиняв, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяви чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, в зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.139 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення доведена матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №290567 від 16.11.2023, складеним інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенант Тищенко В.В.; схемою місця забруднення асфальтового покриття від 16.11.2023 року; актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 16.11.2023 року з фотокартками; рапортом інспектора СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта Вячеслава Тищенко.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 необхідно визнати винуватим за ч. 1 ст. 139 КУпАП, оскільки він порушив вимоги п. 2.3 ґ Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 139 КУпАП: забруднення дорожнього покриття.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, майновий стан.

Обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір та порядок сплати якого встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працезданих осіб.

Керуючись ч. 1 ст.139, ст.ст.280, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП та застосувати відносно нього грошове стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. ст. 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Дана постанова може бути оскаржена згідно статей 287-289 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Б.Б.Кушнір