Справа № 462/88/24 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С.
Провадження № 33/811/513/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 605 гривні 60 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 23.12.2023 року о 09 год. 20 хв. у м. Львів, вул. Двірцева, буд. 1, керував транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 будучи особою, відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою ВДВС №55591657 від 21.02.2023 року, чим порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зауважує, що з постановою державного виконався не був ознайомлений і не знав, що право на керування транспортним засобом тимчасово обмежене.

Зазначає, що матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та переконливих доказів, які свідчать про те, що в діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 т. 126 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №568458 від 23.12.2023 року; копією постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2023 р. ВП №55591657; копією постанови ЕНА №1146505 від 23.12.2023 року; розрахунками заборгованості ОСОБА_1 за ВП № 55591657 від 07.02.2024 року, 21.03.2024 року.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортним засобом, особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортного засобами, передбачена ч.3ст. 126 КУпАП.

Частиною 9 статті 7 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, в тому числі про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Так, факт порушення ОСОБА_1 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, постановою головного державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2023 (ВП № 55591657) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що з постановою державного виконався не був ознайомлений і не знав, що право на керування транспортним засобом тимчасово обмежене суд сприймає як обрану позицію захисту, спрямовану на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки ч. 3 ст. 126 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, постанова державного виконавця не була скасована та була чинною.

Крім того, закон не пов`язує початок такого обмеження з моментом вручення постанови державним виконавцем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було пред`явлено до виконавчої служби в 2023 році. Також, не сплачуючи аліменти ОСОБА_1 безумовно повинен був розуміти про існування заборгованості по аліментам та вживати всіх можливих засобів, щоб цікавитись станом виконавчого провадження.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3ст. 126 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, то підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк