Провадження № 3/161/673/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі захисника адвоката Стецюка О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення не притягувався, не судимого, працюючого на посаді робітника ремзони у ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», учасника бойових дій, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2023 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області повторно надійшли адміністративні матеріали, складені відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Як вбачається із протокол про адміністративне правопорушення № 56524457/19, складеного 07.12.2023 року ст. державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л., у боржника ОСОБА_1 за період часу з 10.01.2018 року по 30.11.2023 року (за 33 місяці) виникла заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальному розмірі 66987,76 грн., яка перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, суду пояснив, що дійсно з нього на утримання його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в розмірі 2000 грн. на місяць. З 24.02.2018 року він проходив військову службу, а тому стягнення аліментів відбувалося через бухгалтерію військової частини шляхом відрахування від заробітної плати. 24.02.2021 року він був звільнений з військової служби, проте самостійно продовжував перераховувати аліменти на рахунок ОСОБА_2 . Ствердив, що для складення адміністративного протоколу державний виконавець його не викликала та підписати такий не пропонувала.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Стецюк О.В. в судовому засіданні просив провадження щодо його підзахисного за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення. Додатково зауважив, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість у зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення розмірі та визначеному періоді.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справ за її відсутності на адресу суду від неї не надходили.

23.02.2024 року від потерпілої ОСОБА_2 на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с. 116), в яких остання просить зобов`язати ОСОБА_1 виплатити заборгованість по несплачених аліментах та щомісяця вчасно сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, допитавши державного виконавця, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 183-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, було надано протокол про адміністративне правопорушення, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а також копії матеріалів виконавчого провадження № 56524457.

Однак, жоден з вищевказаних доказів не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Із наявних у матеріалах справи доказів слідує, що 06.06.2018 року Другим ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській обл. було відкрито виконавче провадження № 56524457 на підставі виконавчого листа, виданого 20.05.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового міімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-13).

06.06.2018 року Другим ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській обл. у виконавчому провадженні № 56524457 було винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 14).

25.10.2023 року за вих. № 139962, ст. державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л. була надіслано ОСОБА_1 виклик, в якому останнього зобов`язано звернутися до Відділу ДВС 01.11.2023 року о 13:00 (а.с. 8).

Вищевказаний виклик був отриманий оператором поштового зв`язку 30.10.2024 року, тобто за один календарний день до визначених дати та часу явки ОСОБА_1 до Відділу ДВС (а.с. 7).

01.11.2023 року ст. державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л. було складено акт про те, що при виході за адресою місця проживання ОСОБА_1 дверей квартири ніхто не відчинив. Як повідомили сусіди, останній працевлаштувався у ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» (а.с. 10).

Також, 01.11.2023 року ст. державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л. у виконавчому провадженні № 56524457 було винесено постанову про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , який останній отримує в ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» (а.с. 16-18).

Будь-які відомості з приводу здійснення виконавчого провадження № 56524457 у матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56524457, у ОСОБА_1 за період з січня 2018 року по листопад 2023 року існує заборгованість по аліментах, сукупний розмір якої становить 64987,76 грн. (а.с. 4-6).

Зі змісту вищевказаного розрахунку слідує, що ОСОБА_1 на виконання покладених на нього зобов`язань по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 10.01.2018 року жодних платежів не здійснював.

Однак, на переконання суду, вищевказаний доказ не може бути прийнятим до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , останній в період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року неодноразово здійснював перекази коштів у якості сплати аліментів у періоди, які охоплені розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 69-115).

Тобто, державним виконавцем дана інформації при складані протоколу про адміністративне правопорушення врахована не була.

Допитана в судовому засіданні ст. державний виконавець ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л. суду пояснила, що нею в кінці 2023 року здійснювалося два виклики ОСОБА_1 з приводу з`ясування обставин сплати ним аліментів у виконавчому провадженні № 56524457. Останній виклик був призначений на 08.12.2023 року на 14:00. На такий виклик боржник з`явився та пояснив, що аліменти ним періодично сплачувалися безпосередньо на банківську карту стягувача, проте відповідних доказів він не надав. Стягувач ОСОБА_3 нею не допитувалася. Також зазначила, що у 2021 та 2022 роках ОСОБА_1 до Відділу ДВС не викликався. Заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 виникла з березня 2021 року, проте у протоколі про адміністративне правопорушення початком заборгованості зазначено 10.01.2018 року, яке є датою з якої визначено початок періоду стягнення аліментів за рішення суду.

Із наведеного слідує, що державним виконавцем не встановлено факту несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року.

Вищевказане у своїй сукупності беззаперечно ставить під сумнів достовірність відомостей, зазначених у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56524457, а тому такий доказ не може бути взятим до уваги.

Також, суд наголошує на такому.

Як було встановлено із пояснень ст. державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л., виклик ОСОБА_1 здійснений на 08.12.2023 року на 14:00, в той час, як протокол про адміністративне правопорушення № 56524457/19 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП щодо нього був складений 07.12.2023 року.

Будь-які докази, які б свідчили про виклик ОСОБА_1 до Відділу ДВС до складення адміністративних матеріалів матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про грубе порушення ст. державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Горун І.Л. процесуальних прав ОСОБА_1 , передебачених ст. 256 КУпАП.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Із аналізу Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 року № 3/02-18) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом, який фіксує факт вчинення відповідного правопорушення, а решта матеріалів (доказів) є похідними від нього.

Оскільки при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог Закону, у зв`язку із чим такий не може бути взятими за основу доведеності вини ОСОБА_1 , здобуті на його (протоколу) підставі докази визнаються не належними та не допустимими, а також такими, які не можуть бути взятими до уваги для доведення винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, будь-яких доказів, які вказували на вину ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а також підтверджували б наявність в його діях події та складу такого правопорушення матеріали справи не містять.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, оскільки органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що у ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 56524457 існує заборгованості по сплаті алівентів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

При цьому, суд не може виходити за межі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вважаю, що у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Керуючисьст. 183-1, п. 7 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 183-1 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська