Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2023 року об`єднано в одне провадження справи №№ 296/11387/23 та 295/14032/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, та присвоєно єдиний № 296/11387/23.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 06.10.2023 близько 21 год 50 хв по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме виражався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 07.10.2023 близько 15 год 20 хв по АДРЕСА_1 , стосовно якого 06.10.2023 винесено терміновий заборонний припис серії АА344930 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, не виконав його, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що інкримінованих йому правопорушень відносно своєї колишньої дружини не вчиняв, копії протоколів про адміністративне правопорушення йому не вручалися. Також вказав, що справу розглянуто судом першої інстанції у його відсутності без належного повідомлення, чим його позбавлено можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Окрім того, на його думку, суд першої інстанції не врахував положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», а також того, що у протоколі про адміністративне правопорушення має бути викладено суть правопорушення згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП та наслідки, які настали в результаті таких дій.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що копію постанови ним було отримано через представника 01.02.2024.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не зявилась, будь-яких клопотань суду не подавала.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягуєтьсчя до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД № 050178 від 06.10.2023 та серії ВАД № 047234 від 07.10.2023 (а.с.1,14); довідки про результати перевірки за заявою ОСОБА_3 щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_1 (а.с.2,15); копії протоколів прийняття заяв ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.10.2023 та 06.10.2023 (а.с.4,18); рапорти інспектора-чергового Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області (а.с.6, 22); письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.5,19,20,21).

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних проступків, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Тобто, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормам інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

У протоколі про адміністративне правопорушення по даній категорії справ повинні бути чітко відображені не тільки прояви домашнього насильства, а й наслідки у вигляді заподіяної фізичної або психологічної шкоди чи можливості її завдання.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 050178 від 06.10.2023, ОСОБА_1 06.10.2023 близько 21 год 50 хв по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме виражався в її адресу словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.14).

Проте, даний протокол не містить обов`язкової ознаки об`єктивної сторони цього правопорушення, а саме, наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Згідно з положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи, що протокол серії ВАД № 050178 від 06.10.2023 не містив істотних ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, оскільки така шкода, згідно з протоколом, йому інкримінована не була.

Безпідставним суд апеляційної інстанції визнає також рішення судді щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 047234 від 07.10.2023, а саме за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, з огляду на таке.

Так, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не містять будь-яких об`єктивних та достовірних даних про те, що терміновий заборонний припис відносно останнього було винесено у відповідності до вимог ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 року № 654, з урахуванням того, що такий припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 заходів термінового заборонного припису, а саме заборони у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, оскільки ні терміновий заборонний припис, ні пояснення кривдника до протоколу не долучались. Докази, що оригінал припису вручався кривднику під підпис, в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ст. 62 Конституції ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Викладені в протоколі серії ВАД № 047234 від 07.10.2023 стосовно ОСОБА_1 відомості не підтверджуються достатніми доказами у справі, а тому такий протокол в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

За вищевикладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн, - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич