Справа № 346/22/22
Провадження № 3/346/1/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю: секретаря Копильців І.М.,

адвокатів Гринів Я.В., Челій-Пушкар О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області матеріали, які надійшли з Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, за частиною 1 статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 25.05.2021 року близько 17 год. в АДРЕСА_2 вчинив відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у залякуванні, примушування говорити неправдиві речі на диктофон, а також ударів по сідниці, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 р., ОСОБА_1 13.05.2021 року близько 15 год. в АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого малолітнього сила ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: фізичне насильство, вдарив ногою по нозі, а також психологічного характеру, що виразились у погрозах та залякуванні, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вини не визнав, пояснив, що 13 травня 2021 року забрав сина ОСОБА_2 зі школи та був з ним в період згідно встановленого органом опіки та піклування графіка з 14.30 по 19 год. Вдома вони зробили разом уроки, жодного фізичного чи психологічного насильства до сина не застосовував . Натомість, вказав, що бабуся дитини ОСОБА_3 чинить на сина ОСОБА_4 тиск , б`є, про що ОСОБА_4 йому повідомив і він записав це на відео. 25 травня 2021 року він забрав ОСОБА_4 біля 17 год ( не по графіку) , та син почав знову скаржитися, що бабуся ОСОБА_3 б`є його ремнем, щоб він сказав, що не любить тата, і цю розмову він також записав на відео. Жодних залякувань, фізичного чи психологічного насильства щодо сина не чинив, любить своїх дітей і піклується про них. Однак його колишня дружина вона ж мати дітей ОСОБА_5 налаштовує їх проти нього. Як тільки він прийде до школи навідати дітей, вона одразу прибігає, наказує синові: « ОСОБА_4 , мовчи». Дитина йому скаржилась, що його вдома б`ють, щоб він з ним не спілкувався. Ствердив, що 13.05.21р. та 25.05.2021р. жодних неправомірних дій щодо дітей не вчиняв. ОСОБА_6 створює йому перешкоди у спілкуванні з синами, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду із позовом про усунення таких перешкод, шо на його думку і стало причиною звернення ОСОБА_6 в поліцію так як остання хоче позбавити його можливості бачитися та спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні. Вказав, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 серпня 2021 (за цих же обставин) ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Крім того вказав, що при складанні стосовно нього вищезгаданих протоколів йому не були роз яснені його права та обов язки, що на його прохання та вимогу інспектором поліції було відмовлено щодо залучення захисника чим порушено його право на захист про що він, ОСОБА_1 зазначив у згаданих протоколах про адміністративне правопорушення.

Адвокат Челій Пушкар Олена Іванівна доповнила пояснення ОСОБА_7 , зазначивши, що ОСОБА_5 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_8 працює в органах опіки та піклування. Після розлучення мати чинила перешкоди батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми, тому між сторонами встановлено графік. Для написання цивільного позову було здійснено декілька запитів, тому, вважає саме ці дії стали поштовхом для ОСОБА_6 на створення тиску на ОСОБА_7 , використовуючи сина та спекулюючи на дитині. Вказує, що постанова про закриття кримінального провадження від 20.12.2021 суперечить адміністративним матеріалам складеним за ст.173-2 КУпАП , оскільки якщо в діях ОСОБА_8 відсутній склад ч.1 ст.125 КК України, то його дії не можуть утворювати склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Крім того, всі слідчі дії (допит малолітнього ОСОБА_2 , проведення психологічних досліджень та ін.) здійснювались за відсутності ОСОБА_7 . Просила справу про адміністративне правопорушення відносно останнього закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_5 , мати малолітнього ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що 13.05.2021р. близько 19.00 року перебувала вдома ї її колишній чоловік ОСОБА_1 повернув сина додому. При спілкуванні син ОСОБА_4 повідомив їй, що тато заставляв його говорити неправдиві речі на мобільний телефон «я не хочу жити разом із мамою», «я маму не люблю» після чого показав синець на нозі. 25.05.2021 року ОСОБА_1 знову брав дітей для проведення дозвілля, та син ОСОБА_4 приїхавши додому в сльозах розповідав , що бабуся ОСОБА_9 била долонями по обличчі, а тато вдарив по сідницях, через те, що син ОСОБА_4 не хотів говорити неправдиві речі з приводу її як матері. Після чого звернулась в поліцію. Просить не брати до уваги долучений технічний носій з відео та аудіо файлом, оскільки дитина було опитана з приводу даних подій у присутності слідчої та повідомила, що батько ОСОБА_1 заставив його так казати. З дитиною працював незалежний психолог, про що надано психологічні характеристики та психологічні дослідження і дитина розказувала, хто і куди її бив. Психолог прокоментував надані ОСОБА_8 записи, що дитина, коли говорить дивиться у підлогу постійно, тому не відповідає за свої слова.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_10 зазначила, що надані суду докази підтверджують вину ОСОБА_1 оскільки дитина отримала тілесні ушкодження. Вказала, що кримінальне провадження було закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення і не означає, що дитині не було нанесено тілесні ушкодження і не доведено, що не було вчинене психологічне домашнє насильство стосовно дитини. Про те, що дитині було нанесено тілесні ушкодження доводиться доказами, які зібрані на досудовому розслідуванні та які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Просила визнати виним ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона являється матір`ю ОСОБА_1 . Пояснила, що у травні її внук ОСОБА_12 повідомив, що його мама ( ОСОБА_6 ) била його по нозі, а бабуся (мати ОСОБА_6 ) била ремнем, і ОСОБА_4 був змушений сказати, що не любить її. Внук це сказав своєму батькові ОСОБА_13 , а згодом їй, як бабусі. Зазначила, що внуки приїжджали до них додому, відпочивали, грали в інтернет-ігри. Пояснила, що її син ОСОБА_14 дітей не бив і не б`є. Додатково вказала, що коли її внуки хотіли залишитись довше погостювати, а ОСОБА_14 привіз до ОСОБА_15 на 15 хвилин пізніше, то остання погрожувала, що звернеться до суду. Зазначила, що ОСОБА_6 із двома малолітніми дітьми, а її внуками, виїхали за межі України, де перебувють і в даний час.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що її зять ОСОБА_14 брав дітей по графіку побачень та заставляв говорити на диктофон, що мама ОСОБА_5 погана, зловживає спиртними напоями, б`є їх, а також, що батько дітей ОСОБА_1 наносив внуку ОСОБА_4 удари по обличчю та сідниці. Вказала, що їй це стало відомо від внука ОСОБА_4 , який їй розповів, що тато заставляв його таке говорити. Вказала, що у внука ОСОБА_4 був синець на нозі, тоді ОСОБА_5 зняла побої.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав суду пояснення, в яких вказав, що його внук ОСОБА_4 розповів, що тато ОСОБА_14 б`є маму ОСОБА_17 . Після цього з дитиною, звертались до психолога та справа дійшла до розлучення, а ОСОБА_5 переїхала жити до них, батьків. Після цього, було встановлено графік побачень дітей з батьком. Вказав, що коли ОСОБА_14 привіз дітей додому, то внук ОСОБА_4 розповів, що тато його заставляв говорити на диктофон не правдуі показав синець та пояснив, що тато його копнув, після цього були знято побої.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши зібрані по справі докази, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

При цьому суд враховує, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під поняттям "домашнє насильство" розуміється певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. При цьому «домашнє насильство» - це не будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї.

Виходячи з наведеного, слід зазначити, що об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Згідно з ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

На підтвердження вини ОСОБА_1 вчиненні інкримінованих правопорушень надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 року та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 року (т.1 а.с.1, а.с.51);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 26.05.2021 року від ОСОБА_6 , відповідно до якої остання просить притягнути до відповідальності згідно закону України, її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 25.05.2021 року близько 17:00 год. неповнолітнього її сина ОСОБА_2 почав безпричинно шарпати за одяг після чого наніс тілесні ушкодження в область голови та ноги (т.1 а.с.9);

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 27.05.2021 року за заявою ОСОБА_6 , внесені відомості до реєстру за №0000130 за ч.1 ст.125 КК України (т.1 а.с.8)

- копію постанови дізнавача СД Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Якібчук Оксани Ігорівни про закриття кримінального провадження від 20 грудня 2021 року, з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 27 травня 2021 року за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та копії матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.5-7).

- висновок експерта Коломийського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи № 92 від 27.05.2021, з якого вбачається, що на момент проведення судово-медичної експертизи (обстеження) у ОСОБА_2 було наявне тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої поверхні лівого стегна. Найбільш обґрунтований строк утворення наявного тілесного ушкодження є проміжок часу, приблизно, 10-14 діб від моменту проведення судово-медичної експертизи (огляду). Характер, морфологія та розташування наявного тілесного ушкодження не виключає можливості його спричинення як внаслідок локальної дії тупого предмету на ділянку лівого стегна потерпілого, так і внаслідок його падіння з вертикального чи близького до нього положення тіла, з ударом ним до твердої поверхні площини місця падіння(т.2 а.с.30-31).

- рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2021 року, яким у задоволенні заяви ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , відмовлено (т.1 а.с. 40-41).

- психологічну характеристику психоемоційного стану дитини та сімейних відносин від 27 липня 2021 року, що була видана на запит ГУНП в Івано-Франківській області Центром психологічної допомоги дітям "Серденько", з якої вбачається. що рекомендована корекційна робота психолога, спрямована на покращення психоемоційного стану дитини, у характеристиці зазначено, що батько сприймається дитиною негативно, дитина пригадала два випадки фізичного насильства з боку батька, відмовляється спілкуватися з татом, оскільки боїться, що той знову його битиме (т.1 а.с.14-15).

Встановлено, що між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_18 існують неприязні стосунки та наявність спору щодо визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей.

У даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони вказаного складу адміністративного правопорушення так як не встановлено, що 13.05.2021р. та 25.05.2021р. ОСОБА_1 залякував, примушував говорити неправдиві речі на диктофон, та умисно наносив удари, тобто вчинив психологічне на фізичне насильство щодо дитини. Вчинення домашнього насильства можливе лише при наявності умислу. Відсутність такого умислу в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП. Вчинити домашнє насильство неумисно, несвідомо, тобто з необережності, неможливо.

У ОСОБА_1 відсутній умисел, спрямований на вчинення відносно своєї дитини будь-яких протиправних діянь фізичного та психологічного характеру, які могли б завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього сина.

Свідків цих подій відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення, немає.

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучено диск із відеозаписом події, яка мала місце 25.05.2021 року, на якому міститься два аудіо записи та два відеозаписи, які досліджені в судовому засіданні. Суд вважає, що такі докази є неналежними та недопустимими так як зафіксовані ни них події, не стосуються висунутого обвинувачення, оскільки пов`язані із конфліктом, який виник між сином ОСОБА_7 ОСОБА_4 та його бабусі ОСОБА_19 . Крім того, на вказаних аудіо та відео записах відсутні дата та час такої фіксації.

Також, представником ОСОБА_6 адвокатом Гринів Я.В. долучено диск із аудізаписом розмов неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_20 , з мамою ОСОБА_6 . Вказала захисник, що це підтверджує той факт, що ОСОБА_1 наносилися тілесні ушкодження щодо неповнолітніх дітей. Даний оптичний диск долучено до матеріалів справи та досліджено у судовому засіданні. Однак судом встановлено, що на даному диску також відсутні дата та час фіксації розмов, запис є не чітким та не розбірливим, що позбавляє можливості встановити обставини вищезгаданих подій.

В ході розгляду справи не підтверджено належними та допустимими доказами умисні дії ОСОБА_1 направлені на здійснення психологічного чи психічного тиску на дитину шляхом залякування, примушування говорити неправдиві речі, як і не встановлено, що саме ОСОБА_1 13.05.2021р. та 25.05.2021р. наносив удари синові ОСОБА_4 .

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративн іправопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч 2 та 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 р.).

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не може надавати перевагу одним поясненням перед іншими, за відсутністю у суду інших доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом вказували б на вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин складених відносно нього протоколів.

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У порушення вищевказаних вимог законодавства в вищезгаданих протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено наслідків дій ОСОБА_1 відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, а саме: не зазначено чи могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, у вищевказаних протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 р. та серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 р. щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Крім того суд звертає увагу, що КУпАП протокол про правопорушення віднесений до виду доказів вини правопорушника, що це суперечить принципу верховенства права і протокол не може бути доказом вини особи, а лише актом адміністративного звинувачення.

Також встановлено, що під час складання вищезгаданих протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 було істотно порушено та обмежено процесуальні права останнього, не були роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені ст.268 КУпАП.

Аналізуючи вищевказані докази, суд вважає, що в матеріалах справи відсутня достатня кількість належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Зокрема, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту 13.05.2021 року та 25.05.2021 року ОСОБА_1 діяв з умислом з метою спричинити малолітньому ОСОБА_2 шкоду фізичного та психологічного характеру, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП, як і відсутні докази того, що під час вказаних конфліктів, діями саме ОСОБА_1 була завдана шкода фізичного чи психологічного характеру ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи надані докази по справі, дослідивши обставини справи в їх сукупності, суддя вважає, що обставини, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №838090 від 24.12.2021 р. та протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436007 від 24.12.2021 р., не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі наведеного, керуючись ч.1, 2 ст.7, ст.10, ч.1 ст.173-2, ст.221, п.1 ст.247, ст.ст. 280,283-285, 287,289,294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяБеркещук Б. Б.