Номер провадження: 33/813/952/24
Номер справи місцевого суду: 503/105/24
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 30 січня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №290271, 18 січня 2024 року о10.20 годині прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з ПОРВ (з м.д.м. Кодима) на залізничній станції «Олександрівка» в с. Олександрівка, Подільського району Одеської області, на відстані до 5000 м до лінії державного кордону України, було виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншою особою, матеріали щодо якої оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України з документами, що посвідчують його особу, в районі проміжного знаку № 0280 на напрямку с.Олександрівка (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 30 січня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 (тринадцять тисяч шістсот) грн та стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погодившись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд постанову Кодимського районного суду Одеської області від 30 січня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відсутність інших документів, що підтверджують намір перетнути кордон та твердження ОСОБА_1 про відібрання в нього пояснень під тиском, натомість взяв до уваги лише протокол, який не підтверджений жодними іншими доказами. Ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.

Зокрема, як зазначає ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, 18.01.2024 він прямував поїздом з м.Кодима до м.Одеса. На одній із станцій, невідома особа, яка представилася прикордонником, не пред`явивши жодних документів, які посвідчують його особу та підтверджують повноваження, вивела його з вагону поїзду та доставила в невідоме місце, де ОСОБА_1 були нанесені тілесні ушкодження з метою отримання від нього пояснень, що він мав намір незаконно перетнути ДКУ. При цьому, ОСОБА_1 з поїзду не мав наміру виходити до прибуття в м.Одесу. Скаржник зазначає, що оскільки він не виходив з поїзду, поїзд не рухався в сторону кордону України та не був затриманий при спробі перетину ДКУ, то відповідно йому не можна інкримінувати норму ст. 204-1 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 29.03.2024, ОСОБА_1 та його представник Ющенко О.О.не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.6 ст.294 КУпАП та враховуючи, що від ОСОБА_1 та його представника жодних клопотань, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, тому апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянта.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

При цьому, ч.2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №290271 від 18 січня 2024 року;

- рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », лейтенанта ОСОБА_2 від 18 січня 2024 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 18 січня 2024 року;

- схемою місцевості виявлення правопорушення від 18 січня 2024 року.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 30 січня 2024 року та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відсутність інших документів, що підтверджують намір перетнути кордон та твердження ОСОБА_1 про відібрання в нього пояснень під тиском, натомість взяв до уваги лише протокол, який не підтверджений жодними іншими доказами. Ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.

Проте вказані доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №290271 від 18 січня 2024 року встановлено, що 18 січня 2024 року о 10.20 годині прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з ПОРВ (з м.д.м. Кодима) на залізничній станції «Олександрівка» в с. Олександрівка, Подільського району Одеської області, на відстані до 5000 м до лінії державного кордону України, було виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншою особою, матеріали щодо якої оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України з документами, що посвідчують його особу, в районі проміжного знаку № 0280 на напрямку с.Олександрівка (Україна) - с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено, зі змістом протоколу він ознайомлений на зрозумілій йому мові, письмові пояснення надав на окремому аркуші, послуг захисника та перекладача не потребує, про що і розписався у даному протоколі (а.с. 2, 2 зворот).

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 18 січня 2024 року, які були долучені до вказанного протоколу вбачається, що останній пояснив, що мав спробу вийти незаконно за кордон в Республіку Молдова, для чого 18.01.2024 прибув в м. Кодима. Після чого купив квиток на електричку до м. Одеси і сів на неї. На станції «Олександрівка» його затримав прикордонник. Вину свою визнає (а.с. 6).

При цьому, твердження ОСОБА_1 про те, що вказані пояснення були написаним ним під тиском оцінюються апеляційним судом критично, оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодного доказу. Відповідна версія викладена в суді першої інстанції, після отримання правової допомоги, а тому оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що уповноважені особи прикордонної служби, які виявили ОСОБА_1 та склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення були упередженими при складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину держаного кордону поза пунктом пропуску доведена по справі також рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », лейтенанта ОСОБА_2 , який доповів, що 18 січня 2024 року о 10 год 20 хв. ним разом з трьома іншими прикордонниками виконувався наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Група реагування» спільно з представниками прикордонним оперативним-розшуковим відділом з м.д.м. Кодима на залізничній станції «Олександрівка» в с.Олександрівка, Подільського району Одеської області, на відстані до 5000м від лінії державного кордону України в районі проміжного знаку №0280 на напрямку с.Олександрівка (Україна) - с.Плоть (Республіка Молдова) було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме - іншого громадянина України чоловічої статі (матеріали щодо якого оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення), які намагалися незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 та інший громадянин України, порушили вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинили правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Вищевказане доводить наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що іншого пояснення, аніж спроба незаконного перетинання державного кордону поза пунктами пропуску, для перебування мешканця м. Бориспіль, Київської області, ОСОБА_1 , який документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 16.11.2018 органом 1435 (а.с.9) та мав останній із собою на час свого виявлення прикордонним нарядом Державної прикордонної служби України на прикордонній контрольованій території АДРЕСА_1 , в безпосередній близькості від лінії державного кордону.

Доводи апелянта про те, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься є необґрунтованими, оскільки нормами КУпАП та Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898, не передбачено таких дій при оформленні матеріалів справи за ст. 204-1 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що 18.01.2024 він прямував поїздом з м.Кодима до м.Одеса, проте на одній із станцій, невідома особа, яка представилася прикордонником, не пред`явивши жодних документів, які посвідчують його особу та підтверджують повноваження, вивела його з вагону поїзду та доставила в невідоме місце, де йому були нанесені тілесні ушкодження з метою отримання від нього пояснень, що він мав намір незаконно перетнути ДКУ, однак ОСОБА_1 не мав наміру виходити з поїзду до прибуття в м.Одесу, а тому відповідно йому не можна інкримінувати норму ст. 204-1 КУпАП є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовані висновком районного суду.

Зокрема, як встановлено судом доводи про те, що ОСОБА_1 на час свого виявлення та затримання прямував поїздом з м.Кодима до м.Одеса та не мав наміру виходити з поїзду до прибуття в м. Одесу, то дані доводи суперечать доказам наявним у матеріалах справи, згідно яких ОСОБА_1 було виявлено та затримано не у вагоні потягу, а безпосередньо на залізничній станції «Олександрівка» в с. Олександрівка, Подільського району Одеської області, зокрема про це було відзначено самим ОСОБА_1 у змісті свого письмового пояснення (а.с.6).

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості своєї версії подій, ОСОБА_1 не зазначено жодних обставин з приводу того з якою саме метою він 18.01.2024 прямував потягом до м. Одеси з м. Кодима і чому саме з м.Кодима, Подільського району Одеської області, якщо останній проживає в м. Бориспіль, Київської області, та працює і навчається в м. Києві.

Натомість зазначені обставини цілком узгоджується із змістом обвинувачення, оскільки напряму потягом «105К Чорноморець» сполученням «Київ-Одеса» неможливо дістатися до с.Олександрівка Кодимської ТГ, Подільського району Одеської області, оскільки останній не здійснює свою зупинку на залізничній станції «Олександрівка», яка є найбільш наближеною точкою на залізниці до кордону з Республікою Молдова. В той же час згаданий потяг здійснює зупинку на залізничній станції «Кодима», звідки потім електричкою «Вапнярка-Одеса» можна дістатися до залізничної станції «Олександрівка», про цей маршрут і було відзначено самим ОСОБА_1 у змісті свого письмового пояснення (а.с.6).

Жодних інших доводів на спростування висновків суду ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, доводи апелянта, з приводу відсутності у справі належних та допустимих доказів, які доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути підставами для скасування постанови суду.

Отже, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено, судом першої інстанції прийнято законне рішення, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 30 січня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова