Справа № 489/838/24
Провадження № 3/489/761/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

12 березня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №222297 від 25.01.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 25.01.2024 близько 18.00 год. він за місцем спільного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини сина своєї дружини, ОСОБА_2 , домашнє насильство, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому порушенні не визнав та вказав, що за вказаних у протоколі обставин перебував вдома та грався із онуком, сином потерпілої, яка зайшла до кімнати та стала його ображати та подряпала йому обличчя на тій підставі, що її малолітній син грався медалями із собаки. У відповідь на вказані висловлювання та протиправні дії ОСОБА_2 він також став висловлюватися образливими словами на останню, а також його дружина ОСОБА_3 з причин протиправних дій ОСОБА_2 стала його захищати та кричати на останню.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що за вказаних у протоколі обставин саме ОСОБА_2 вчинила сварку, під час якої почала ображати ОСОБА_1 та подряпала йому обличчя, у відповідь на що вона стала захищати чоловіка та кричати на ОСОБА_2 ; дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_2 , терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 25.01.2024; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського), суддя дійшов таких висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, при розгляді справи в суді з пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 встановлено, що ініціатором сварки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , під час якої він висловлювався на неї нецензурними словами, була остання, оскільки саме ОСОБА_2 почала ображати ОСОБА_4 та подряпала йому обличчя. Тобто, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник взаємний конфлікт, та нецензурні висловлювання ОСОБА_1 були викликані протиправними діями та висловлюваннями потерпілої, вчиненими відносно нього.

При цьому вказані пояснення ОСОБА_1 не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами, а навпаки підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_3 та відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського на якому зафіксовано, що під час спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими останні запитували у нього про причини тілесних ушкоджень на обличчі, на що останній відповів, що ці ушкодження йому завдала саме ОСОБА_2 . При цьому, виходячи із відеозапису, власне сама ОСОБА_2 жодним чином не спростовувала та не заперечувала твердження ОСОБА_1 про заподіяння нею тілесних ушкоджень та ініціювання вчинення нею сварки.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази (відео, фото, свідчення свідків (сусідів), які б могли чути сварку) на підтвердження вищевказаних пояснень потерпілої. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 було завдано моральної чи фізичної шкоди, як і не надано доказів вчиненого ОСОБА_1 психічного насильства щодо неї.

Натомість пояснення потерпілої ОСОБА_2 не можуть бути єдиними належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, оскільки вона є заінтересованою особою, що викликає обґрунтовані сумніви у її поясненнях та доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, зважаючи на те, що інших доказів, окрім пояснень потерпілої, матеріали справи не містять.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою складений протокол відносно ОСОБА_1 , передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване останньому правопорушення підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю складу інкримінованого особі адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко