Справа № 351/20/24
Провадження № 33/4808/331/24
Категорія ст.163-2 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції СОБКО В. .
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн., а також стягнуто 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , керівник Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», (), яке знаходиться за адресою: с. Залуччя-Долішнє, Снятинської ТГ, Коломийського району, Івано-Франківської області несвоєчасно сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання по земельному податку за період з 31.01.2022р.по 09.11.2023р. (за звітні періоди грудень 2021р. - вересень 2023р.), податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками житлової та нежитлової нерухомості за період з 31.01.2022 р. по 09.11.2023р. ( за звітні періоди 4 квартал 2021р. - 3 квартал 2023р.), фактично сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання по земельному податку - 02.01.2023р., 24.03.2023р.,09.11.2023р., граничний термін сплати - щомісяця до 30-го числа наступного за звітним, фактично сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене юридичними особами, які є власниками житлової та нежитлової нерухомості - 02.01.2023р., 04.01.2023р., 09.11.2023р., граничний термін сплати - щороку до 30-го числа місяця, що наступає за звітним кварталом, чим порушив пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.287.3 ст.287, пп.266.10.1 «б», п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 163-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2024 року та закрити провадження у справі щодо нього на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, оскільки не є керівником ДП «Укрспирт» з 31.01.2022 року. Так, наказом Міністерства економіки України від 31.01.2022 року №9-п його було звільнено за власним бажанням з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Укрспирт». При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 наразі ще досі зазначений як керівник ДП «Укрспирт», оскільки ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2020 року по справі №361/4009/20 було забезпечено позов шляхом заборони Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ), Реєстраційній службі Броварського міськрайонного управління юстиції вносити до ЄДР зміни щодо керівника Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», крім, реєстраційних дій, вчинених на підставі судових рішень.

Водночас зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на те, що саме до повноважень керівника ДП «Укрспирт» належить подання платіжних доручень до установи банку на перерахування належного до сплати податку. Зокрема, відсутні наказ про прийняття на роботу, посадова інструкція, тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку був повідомлений про розгляд провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішенні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі заперечується доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони заслуговують на увагу.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.

В мотивувальній частині постанови суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними матеріалами, зокрема: Протоколом про адміністративне правопорушення №39 від 04.01.2024; Актом про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів №143/09-19-04-07-14/37199618 від 04.12.2023р.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-2 КУпАП обмежився лише даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та акті перевірки контролюючого органу, не перевіривши їх відповідність фактичним обставинам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Разом з тим, апеляційний суд не має можливості перевірити правильність результатів, які зафіксовано у вищевказаному Акті про результати камеральної перевірки, оскільки вони не мотивовані належним чином та зроблені без посилання на відповідні первинні документи, які дозволяють встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 163-2 КУпАП передбачена відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Отже, спеціальним суб`єктом вищезазначеного адміністративного правопорушення є посадові особи підприємств, установ та організацій, тобто, голова правління, президент, генеральний директор, директор, заступник директора, головний бухгалтер незалежно від форм власності підприємств.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, оскільки наказом Міністерства економіки України від 31.01.2022 року №9-п його звільнено за власним бажанням з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Укрспирт», на підтвердження чого надав копію наказу про звільнення.

За змістом оскаржуваної постанови, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи керівником Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» несвоєчасно сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання по земельному податку за період з 31.01.2022р.по 09.11.2023р. (за звітні періоди грудень 2021р. - вересень 2023р.), податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками житлової та нежитлової нерухомості за період з 31.01.2022 р. по 09.11.2023р. ( за звітні періоди 4 квартал 2021р. - 3 квартал 2023р.)

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції були залишенні поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, а саме, що в період часу, який інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не був посадовою особою ДП «Укрспирт» та в даному випадку не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, а тому постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні «Волчлі проти Франції» заява № 35787/03 п.29, 26.07.2007р. вказує, що «при застосуванні правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом».

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв