ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/184/24 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Cоболєвої Є.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисників Гончарова М.С., Данильченка І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Гончарова М.С. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2023 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 07.10.2023 року в м. Ізюм по вул. Європейська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з будинком АДРЕСА_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а будинок отримав часткову руйнацію з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 07.10.2023 року в м. Ізюм по вул. Європейська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 та проведення такого огляду в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, що було зафіксовано на боді камеру. Від керування відсторонений.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Гончаров М.С. просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що вперше апеляційну скаргу було подано в строк, передбачений ст.294 КУпАП, однак постановою Харківського апеляційного суду від 22.11.2023 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту, після ознайомлення з текстом постанови та усунення недоліків повторно було подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що працівниками поліції не було здійснено зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а проводили документування правопорушень вже після ДТП, не було надано доказів способу виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія. Також в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, що не відповідають ознакам такого сп`яніння, визначеними Інструкцією.

Вказує, що надані відеозаписи не є небезперервними, внаслідок чого є недопустимими доказами, а також час зазначений в направленні на огляд не відповідає фактичному часу зафіксованому на відеозаписі.

Зазначає, що долучені фотографії місця події зроблені на невідомий технічний пристрій, а тому вони не можуть бути належними доказами у справі. Також, ОСОБА_1 рухався за кермом автомобіля в темну пору доби по маловідомій для водія ділянці дороги, дорога не освітлювалась, дорожнє покриття було мокрим, та проїзна частина має різкий поворот праворуч, будь-яких дорожніх знаків та розмітки задля попередження цього повороту не має, тобто ОСОБА_1 не міг заздалегідь мати інформацію про наявність попереду різкого повороту та автомобіль міг бути не керованим і відповідно виїхати за межі проїзної частини.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисників на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Відповідно до п.2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Крім того, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 07.10.2023 року в м. Ізюм по вул. Європейська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з будинком АДРЕСА_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а будинок отримав часткову руйнацію з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №288148 від 07.10.2023 року.

Крім того, 07.10.2023 року в м. Ізюм по вул. Європейська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 та проведення такого огляду в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, що було зафіксовано на боді камеру. Від керування відсторонений.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №288147 від 07.10.2023 року.

Крім того, факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 крім протоколів, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах події та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.10.2023 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.10.2023 року, де зафіксований відмова ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ;

- схемою місця ДТП, де зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від підпису схеми місця ДТП, зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП, в якій зафіксована обстановка на місці дорожньо-транспортної пригоди, розташування автомобіля на місці ДТП, напрямки руху транспортного засобу, а також місце зіткнення автомобіля з парканом та будинком - не надав.

- фотознімками до схеми ДТП від 17.10.2023 року;

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , відповідно до яких він зазначив, що 07.10.2023 року о 19.30 год він перебував за місцем свого мешкання, коли відчув, як весь будинок здригнувся від удару, та коли він вибіг на вулицю, то побачив, що в кут будинку зі сторони дороги, знісши паркан в`їхав автомобіль військових, які пояснили, що не впорались із керуванням та їх автомобіль вилетів з дороги. Внаслідок чого було зруйновано частину паркану, будинок було частково пошкоджено, а саме було проломлено стіну, кутові балки провалились до середини, вікно та газова труба пошкоджені.

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , відповідно до яких вона зазначила, що 07.10.2023 року о 19.30 год вона перебувала за місцем свого мешкання, коли відчула, як весь будинок здригнувся від удару та коли вона вийшла на вулицю, то побачила, автомобіль Ніссан, який врізався в кут будинку зі сторони дороги. Біля автомобіля перебували військові.

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , відповідно до яких він зазначив, що 07.10.2023 близько о 19 год. 35 хв. він знаходився на пасажирському місці транспортного засобу NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , по праву руку водія ОСОБА_1 , рухались в місті Ізюм по вул. Європейська в напрямок м. Лиман, Донецької області. Освітлення не було, дорога була мокрою та водій не впорався з керуванням і виїхав з дороги в кювет та авто викинуло в кут будинку.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що захисником в апеляційній скарзі не оскаржується те, що саме ОСОБА_1 07.10.2023 року керував автомобілем NISSAN NP300, д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, факт керування автомобілем ОСОБА_1 при обставинах, зазначених в протоколах про адміністративні правопорушення, підтверджується сукупністю та узгодженістю доказів зібраних у справі, які дають об`єктивні підстави вважати, що саме ОСОБА_1 07.10.2023 року керував автомобілем.

Відповідно до п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 2.3 б для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до термінології п. 1.10 ПДР України безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Наведені вище вимоги зобов`язують водія обрати таку швидкість руху, щоб мати можливість контролювати рух авто і безпечно керувати ним.

Як убачається зі схеми місця ДТП від 07.10.2023 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що водій автомобіля NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з будинком АДРЕСА_1.

Крім того, як убачається з відеозапису, долученого до апеляційної скарги під час відеозйомки місця ДТП, ОСОБА_1 пояснює, що в день коли сталась ДТП він намагався обігнати автомобіль, що рухався з ним в попутному напрямку, однак не впорався з керуванням автомобілем, оскільки не знав дорогу по якій рухався та яка мала різкий поворот, а тому апеляційний суд вбачає в діях ОСОБА_1 порушення п.12.1 ПДР України, що має причинно-наслідковий зв`язок з подією ДТП та за відсутності даної обставини можна було б запобігти виникненню ДТП.

Суд апеляційної ставиться критично та відхиляє доводи захисника про те, що транспортний засіб до моменту зіткнення був некерованим, оскільки апелянтом належним чином не підтверджено зазначеного.

Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися в порядку, передбаченому КАС України або до безпосереднього керівництва працівників поліції, а також вінне звертався зі скаргами до правоохоронних органів, відповідно до вимог КПК України, а тому твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складання протоколу є необґрунтованими та розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту.

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортного засобу, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п.12.1 ПДР водієм ОСОБА_1 . Доводи апелянта про відсутність належного освітлення та відповідних дорожніх знаків, що зумовили настання ДТП жодним чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 в порушенні зазначених вимог ПДР, а навпаки, такі умови дорожньої обстановки викликали від водія ще більшої уваги та додержання цих вимог.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, проведення судової експертизи, тощо.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Переглядаючи доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було здійснено зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а вони проводили документування правопорушень вже після ДТП, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 та не спростовують висновків про порушення ним вимог п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, що не відповідають ознакам такого сп`яніння, визначеними Інструкцією є необґрунтованими, оскільки відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 Розділу І Інструкції, передбачено, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння очей.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають за своїм змістом переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився.

Стосовно доводів захисника щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на що відповідно до ст. 266-1 КУпАП його огляд на стан алкогольного сп`яніння повинен проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті захисником законодавства.

Так, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром.

Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як було встановлено, водій ОСОБА_1 керуючиавтомобілем NISSAN NP300, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з будинком АДРЕСА_1 , після чого у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, тобто вказана подія сталась поза межами території будь-якої військової частини.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За таких обставин, суд вважає доводи апелянта щодо безперервності відеофіксації неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме опитування водія та пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду.

Твердження апелянта про відсутність даних щодо технічних засобів, за допомогою яких здійснювалася відеофіксація є необгрнутованими, оскільки диспозиція ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУпАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. В даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі, який був досліджений та оцінений судом в сукупності з іншими доказами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційним судом прийнято до уваги, те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на час розгляду апеляційної скарги, за його словами, ним відшкодовано шкоду потерпілому разом з цим, апеляційним суд враховано, що судом першої інстанції було призначено мінімальне покарання в межах санкцій ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційним судом не встановлено.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Гончарова М.С. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Гончарова М.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик