Справа № 163/265/24 Провадження №33/802/251/24 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника Омера М.Ф. ( ОСОБА_1 ) адвоката Саса О.М. (в режимі відеоконференції), представника митного органу Федчишиної С.Ф. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) - адвоката Саса Олександра Миколайовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою судді ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Швеції, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП невідомий,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) в користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) визнано винним у тому, що він 31 жовтня 2021 року через митний пост «Яворів» Львівської митниці ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» на строк до 31.10.2022 автомобіль марки «Porsche Panamera» реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Швеція), VIN: НОМЕР_3 , перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено Волинською митницею 26.12.2023 на митному посту «Ягодин», чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.481 МК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) - адвокат Сас О.М. 01 березня 2024 року подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним. Зазначає про те, що 27.02.2022 у зв`язку із військовою агресією рф і відповідно через небезпеку за життя, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) поспіхом вимушений був евакуюватися з України за рекомендацією Посольства Швеції в Україні. При перетині кордону ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) повідомив працівнику митниці, що у нього в м.Києві залишився транспортний засіб, який він не зміг забрати у зв`язку з тим, що на території де він був перебували окупанти. На це йому було повідомлено, що така обставина є форс мажорною та він може повернутися до цього питання після зникнення такої обставини. Зазначає й про те, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) транспортний засіб на територію України було ввезено 21.10.2021 та на час виїзду його з України, строк перебування транспортного засобу на її території порушено не було, так як останньою датою вивозу транспортного засобу було 31.10.2022. Проте, 10.10.2022 ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я був вимушений звернутися до лікаря, де йому діагностували «тиреотоксикоз», останньою перевіркою від 10.11.2023 було діагностовано також «гіпотиреоз». Як тільки стан здоров`я його покращився, то він відразу ж прибув до України. Такі обставини виключили можливість ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) вивезти транспортний засіб у встановлений законом строк або повідомити митний орган про настання таких обставин. Проте, місцевим судом таких обставин до уваги взято не було. Окрім того, звертає увагу на те, що у протоколі про порушення митних правил з невідомих причин транспортний засіб оцінено в 17 000 доларів США, хоча реальна його вартість становить 30 000 доларів США. Посилаючись на викладене, захисник вважає, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) в даному випадку не повинен нести відповідальність згідно із нормами ст.17 КУпАП, оскільки він у відповідності діяв у стані крайньої необхідності.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки в судовому засіданні 08.02.2024 було проголошено лише вступну та резолютивну його частини. Повний текст постанови складено та оприлюднено 22.02.2024.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судове засідання не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду, до апеляційного суду не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) - адвоката Саса О.М., який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, а також не заперечував про розгляд справи у відсутності його довірителя, представника митного органу Федчишину С.Ф., яка скаргу вважає безпідставною та просить залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він фактично пропущений з поважних на те причин.

Відповідно до вимог ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом вжито всіх заходів, передбачених МК України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.489 МК України.

Частиною 1 ст.458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За протоколом про порушення митних правил №0467/20500/23 від 26.12.2023, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) ставиться у провину порушення митних правил, за що передбачена відповідальність ч.6 ст.481 МК України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у перевищенні строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

Доказами у справі про порушення митних правил згідно із ст.495 МК України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України .

Винуватість ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України підтверджується протоколом про порушення митних правил №0467/20500/23 від 26.12.2023, який складений в його присутності та підписаний ним, витягом з модуля "Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску" програмного комплексу АСМО "Інспектор" та витягом з ЄАІС Держмитслужби, а також письмовим поясненням ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) від 26.12.2023 в якому він зазначив, що ввезений ним на територію України автомобіль не зміг вивезти через його поломку та військові дії на території України. Наразі перебуває на шляху до Києва аби відремонтувати автомобіль та вивезти з України. На ремонт йому знадобиться 14 днів. Наразі автомобіль знаходиться в м.Києві, де буде відремонтований. Особисто він до митниці не звертався, але юрист має підготувати відповідний лист, та іншими доказами, які містяться у справі.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.495 МК України, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, факт ввезення ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) автомобіля для особистого користування в Україну в режимі тимчасового ввезення, а також факт перевищення строку тимчасового ввезення більше ніж на 30 діб, не заперечується і стороною захисту.

За положеннями ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч.ч.1 та 6 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно із ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

У письмових поясненнях наданих працівникам митниці при складенні протоколу про порушення МП, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), а в ході апеляційного розгляду його захисник ОСОБА_5 , причиною невиконання зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу вказували про початок воєнних дій на території України та про його поломку, однак будь-яких належних доказів звернення до митного органу та повідомлення митниці про такі причини, як митному органу так і суду, сторона захисту не надала.Окрім того, сторона захисту як підставу не вивезення у строк автомобіля вказувала про раптове погіршення здоров`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) та його перебування в цей час за межами України, однак як правильно зазначив суд першої інстанції, останньому нічого не перешкоджало надіслати відповідний лист митному органу з повідомленням обставин про неможливість вивезення автомобіля, як це передбачено у ст.380 МК України.

Також суд апеляційної інстанції цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) у своїх поясненнях, які він надав митному органу ще 26.12.2023 і зазначив про те, що вивезе автомобіль після ремонту, на який йому необхідно 14 днів, однак по даний час, як встановлено судом, цього не зробив.

При цьому, твердження апелянта про те, що в діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) відсутній умисел на вчинення правопорушення з посиланням на те, що транспортний засіб не був вивезений у строк через початок воєнних дій на території України, поломку автомобіля та погіршення здоров`я, на увагу суду не заслуговує, оскільки сторона захисту не надала будь-яких доказів в розумінні ст.495 МК України, які вказували б про звернення ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) до митного органу з приводу неможливості вивезення транспортного засобу з тих чи інших обставин, хоча як вважає апеляційний суд, він міг це зробити.

Такими чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.6 ст.481 МК України шляхом закриття провадження у справі.

У відповідності до ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На думку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) адміністративне стягнення суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді , - без змін.

Таким чином, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) - адвоката Саса Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 08 лютого 2024 року в даній справі, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк