провадження № 33/824/811/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Тарановим Станіславом Ігоровичем, на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з даною постановою суду, ОСОБА_1 , через захисника - адвоката Таранова Станіслава Ігоровича, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року та прийняти нову, якою провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що він не керував власним автомобілем на той час, коли до нього підійшов поліцейський, і це видно на відеозаписах, які є у справі. Наголошує, що автомобіль стояв, його не зупиняла поліція під час керування автомобілем, що також підтверджується відеозаписами.

ОСОБА_1 вважає складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України безпідставним та необґрунтованим, оскільки він не порушував правил дорожнього руху, у тому числі і п. 2.5 Правил дорожнього руху України, адже не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, і тому не міг бути зупиненим працівником поліції.

В апеляційній скарзі зазначено, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, не надання копії протоколу та складання протоколу про адміністративне правопорушення у відсутність правопорушника, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 032196 від 21.05.2023 року було складено з порушенням норм чинного законодавства та з порушенням прав ОСОБА_1 передбачених Конституцією України та КУпАП.

В матеріалах справи наявний оптичний диск з портативного відео реєстратора (бодікамери) поліцейського на якому відсутній повний та безперервний запис, що є істотним порушенням вимог статті 266 КУпАП та пункту 5 розділу ІІ Інструкції № 1026, оскільки неможливо встановити всіх обставин та складу адміністративного правопорушення, а також оцінити дії поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та всіх супутніх процесуальних документів.

Оглянувши наявний в матеріалах справи відеозапис, захист звертає увагу суду на той факт, що транспортний засіб про який йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не перебуває у стані руху, він припаркований біля приватного будинку, а сам ОСОБА_1 перебуває в декілька метрах від транспортного засобу.

Захист наголошує, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , зафіксованих працівниками поліції у спосіб передбачений законом.

При цьому, ОСОБА_1 , не було видано відповідного направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що свідчить про недотримання процедури оформлення протоколу за статтею 130 КУпАП та, відповідно, порушення його права і інтересів, фундаментального права на захист.

Матеріали, які надійшли до суду, не містять доказів того, що ОСОБА_1 відсторонено від керування, а автомобіль затримано, поліцейським не роз`яснено в повній мірі ані суті адміністративного правопорушення, ані прав та обов`язків громадянина, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. При зачитуванні протоколу поліцейський вказані положення оминув, натомість повідомлено, що справу буде передано до суду та рекомендовано в суді надати пояснення.

Окрім того, апелянту не роз`яснено можливість проходження огляду в найближчому медичному закладі у разі не згоди з показниками приладу.

З відеозапису убачається, що такий є неповним та зафіксовані на нього дані не дають можливості встановити обставини дійсні справи.

ОСОБА_1 не був ознайомлений та не має відомостей про роз`яснення його прав і обов`язків, відсутня відмітка в Протоколі про те, що правопорушник відмовився отримання копії протоколу та надання пояснень чи зауважень до протоколу. Крім цього відсутні докази про отримання правопорушником копії протоколу.

В той же час, захист звертає увагу суду, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу з мотивів заперечення вини керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від отримання копії означеного протоколу не відмовлявся, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського.

Таким чином на думку захисту, встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 032196 від 21.05.2023 року було складено з порушенням норм чинного законодавства та з порушенням прав ОСОБА_1 передбачених Конституцією України та КУпАП.

Зазначені обставини у своїй сукупності, на думку апелянта, свідчать про недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також з ознаками алкогольного сп`яніння, а невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання 20 лютого 2024 року апелянт та його представник - адвокат Таранов С.І. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

15 лютого 2024 року на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду надійшло підписане кваліфікованим електронним підписом клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Таранова Станіслава Ігоровича про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь у справі № 757/61467/21-к у Печерському районному суді м. Києва, проте належних доказів на підтвердження тих обставин, що вказана справа була призначена раніше, ніж справа, що переглядається до суду надано не було, тому подане клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. При цьому, матеріали справи не містять доказів не можливості явки до суду особисто ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, неявка таких осіб належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи за відсутності доказів поважності причин неявки, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності апелянта та його захисника, зважаючи на те, що судове засідання призначене на 07 лютого 2024 року вже відкладалося за клопотанням представника апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим, виходячи з такого.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 21 травня 2023 року о 19 год 41 хв, керував автомобілем Infiniti, державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Києві по вул. Г. Довнатора, 17, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Подія і склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_1 за висновками суду першої інстанції доводяться поданими уповноваженим органом матеріалами, де міститься:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 032196 від 21.05.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06.11.2015 № 1376;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху від 21.05.2023;

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (вміщений на лазерний компакт-диск), де зафіксовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спілкування водія та патрульних, коли йому було запропоновано пройти медичний огляд, момент відмови від проходження огляду.

Суд першої інстанції вважав, що установлення події та складу адміністративного правопорушення в цілому відбулося відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, а тому підстав для закриття провадження у справі та для повернення протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено.

Апеляційний суд повною мірою погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у: - керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння; - керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння; - керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння; - керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; - передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; - передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів; - відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний - водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735.

Одним із доводів апеляційної скарги є відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Зі змісту відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівником поліції підтвердив, що він керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції та підтвердив факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме на запитання поліцейського о 19 год. 42 хв. 11 сек.:«Що ви порушили? Та ви неслися по проспекту, вас ледь догнали» і «поворотнічок не включили, як повертали», ОСОБА_1 відповів «я вибачаюся» і жодних заперечень з приводу того, що він не керував автомобілем не висловлював.

Крім того, в подальшому о 19 год.46 хв.29 сек. - 19 год.46 хв. 34 сек. працівником поліції було озвучено ОСОБА_1 виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, на що він повідомив: «Хлопці, є ознаки…, непотрібно огляд», тобто відмовився з огляду на те, що він не заперечував факту вживання алкогольних напоїв.

Отже, посилання апелянта на те, що транспортний засіб не рухався, а ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу з ознаками алкогольного сп`яніння, апеляційний суд оцінює критично як такі, що спростовуються матеріалами справи та змістом відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд виходить з того, що установлення події та складу адміністративного правопорушення в цілому відбулося відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, а тому підстав для закриття провадження у справі та для повернення протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено.

Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вже було вказано судом вище, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2. Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно положень п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було виявлено у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, що, відповідно, стало підставою для вимоги поліцейського до нього пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Однак ОСОБА_1 вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння не виконав.

Таким чином, у даній справі має місце порушення ОСОБА_1 п. 2.5. ПДР України, що відповідно передбачає виявлення працівником поліції у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Апелянт вважає, що поліція не вжила жодних дій щодо надання водію ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на захист.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, оскільки працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права, що також зафіксовано відеозаписом.

При цьому, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не заявляв клопотання про надання йому правової допомоги чи необхідність отримання юридичних послуг.

Довід апелянта про те, що дата та час інкримінованого правопорушення згідно протоколу взагалі не відповідає даті та часу проведення відеозапису, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, оскільки на відеозаписі з нагрудної боді-камери поліцейського, який міститься у матеріалах справи, зафіксовано всі дії працівників поліції під час пропонування водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмову ОСОБА_1 пройти такий огляд, запис не містить ознак монтування або іншого втручання з метою спотворення фактичних обставин справи, що свідчить про його належність і допустимість як доказу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про дотримання права на захист ОСОБА_1 та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Тарановим Станіславом Ігоровичем - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко