Номер провадження: 33/813/418/24
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника- Чернеги І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Чернеги Інни Федорівні в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 04.11.2023 об 22 год.17хв. керував транспортним засобом марки «Mitsubishi L200», держномер НОМЕР_1 , на вулиці Академіка Заболотного, 59 в місті Одесі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора «Alcotest» та в спеціалізованому медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на відеореєстратори №№ 474482, 474888.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Чернега І.Ф. в інтересах ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2023, яку просила змінити в частині застосованого до ОСОБА_1 адміністративного стягнення шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник послалася на відсутність ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду справи по суті і винесення оскаржуваної постанови, отримання копії оскаржуваної постанови лише 25.12.2023.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 свою вину визнає у повній мірі, щиро кається у здійсненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП. Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення та правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється. Зазначено, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, передбачені ст.33 КУпАП, зокрема не враховано, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Національної гвардії України та займає посаду «старшого інструктора з водіння», виконує функціональні обов`язки водія, є учасником бойових дій. Захисник звертає увагу, що у разі позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік ОСОБА_1 не зможе надалі виконувати свої функціональні обов`язки водія, а отже перебувати на бойовій позиції в Запорізькій області.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Черенега І.Ф. в його інтересах підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 04.11.2023 ОСОБА_1 було повідомлено про слухання справи в Суворовському районному судом м.Одеси 04.12.2023 об 10.00 год., що підтверджується наявними відеозаписами. Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Суд першої інстанції розглянув справу 04.12.2023 року за відсутності ОСОБА_1 .

Разом з тим, копія постанови у відповідності до вимог ч.1 ст.285 КУпАП не була надіслана судом особі, що притягується до відповідальності.

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова суду оприлюднена 13.12.2023.

25.12.2023 захисник Чернега І.Ф. в інтересах ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами справи. На підтвердження повноважень захисника суду надано копію ордеру від 17.12.2023.

02.01.2024 захисник Чернега І.Ф. звернулась засобами поштового зв`язку до суду з апеляційною скаргою.

Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.

Аналізуючи надане суду клопотання, з урахуванням наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку захиснику Чернеги І.Ф. в інтересах ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови для забезпечення права останнього на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Враховуючи, що доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється, то судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судове рішення оскаржується лише в межах застосованого адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував обставин справи та даних про особу правопорушника.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, апеляційний суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до наданих пояснень та долучених до справи документів є учасником бойових дій, діючим військовослужбовцем Національної гвардії України, обіймає посаду старшого інструктора з водіння, навчає військовослужбовців водінню технікою, виконує функції командира машини та функціональні обов`язки водія, виїжджає на бойові позиції під час обстрілів, що також підтверджується отриманням ним 26.12.2023 травми на бойовій позиції під час несення служби, апеляційний суд вважає, що в даній справі, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами слід вважати не в повній мірі відповідаючим інтересам держави. Таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу. При цьому, суд враховує відсутність шкідливих наслідків правопорушення.

За позицією апеляційного суду вказані обставини, в своїй сукупності, дають підстави для висновку про те, що виконання ОСОБА_1 функцій старшого інструктора з водіння та командира машини, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань в Національній гвардії України, яка бере участь відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України» у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони. В даному випадку, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування стягнення, шляхом виключення з резолютивної частини постанови рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на 1 (один) рік та порядок обчислення такого строку.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника Чернеги Інни Федорівни задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Чернеги Інни Федорівни задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Виключити з резолютивної частини постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2023 року вказівку про застосування до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та порядок обчислення такого строку.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А.Артеменко