Справа № 161/3501/24 Провадження №33/802/306/24 Головуючий у 1 інстанції:Крупінська С. С.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюка Євгена Олеговича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , генерального директора ТОВ «Весело Агро», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він як генеральний директор допустив порушення вимог абз. «б» п.п.200.4 ст.200 ПК України та п.п.4.5 розд.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затвердженого наказом МФ України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого у МЮ України від 29.01.2016 № 159/28289 із змінами та доповненнями, із врахуванням норм абз. «в» п.200.14 ст.200 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI внаслідок чого у ТОВ «Веселе Агро» встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ на суму 89890 грн. Такі його дії кваліфіковано за ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Гаврилюк Є.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування судом усіх обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає про те, суд першої інстанції на обґрунтування доведеності ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення від 16.02.2024 та акт позапланової документальної перевірки від 15.02.2024. Однак, будь-які інші докази, окрім вказаного акту, матеріали справи не містять. Вказує і про те, що з аналізу ПК України слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податок на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу 5 ПК України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним зазначається сума грошового зобов`язання, яке платним податків має право оскаржити. Фактично будь-яких відомостей про те, що податковим органом приймалось таке податкове повідомлення-рішення немає. Відсутність такого рішення позбавляє платника податків прав на оскарження такого рішення, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування - немає й підстав для притягнення платників податків за порушення порядку ведення податкового обліку. А тому вважає, що складення протоколу на підставі лише самого акту перевірки, є передчасним, на що судом першої інстанції не було звернено уваги. Захисник переконаний, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з акту, що знаходиться в матеріалах справи, виявлені порушення податкового законодавства були вчинені у перевіряємий період, тобто під час подання звітності - декларації з ПДВ за листопад 2023 року, яка була подана 19.12.2023. Таким чином, з урахуванням положень ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення закінчились, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Гаврилюк Є.О. в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце апеляційного розгляду. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Тому апеляційний суд приходить до переконання, що з урахуванням положень ст.268 КУпАП, апеляційний розгляд можливо провести у відсутності цих осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч.7 ст.294 КУпАП).

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч цьому, судом першої інстанції не вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є передчасним і не відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП з наступних підстав.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП диспозиція якої встановлює адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України. При цьому, дана норма закону носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих незаконних діянь, які врегульовані законодавством України.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення 108/03-20-07-03-04/34973979 від 16.02.2024 та акт позапланової документальної перевірки №3114/07-03/34973979 від 15.02.2024, фактично на підставі якого і було складено цей протокол.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує про відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення у зв`язку з чим просить закрити провадження в справі.

Такі доводи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду з огляду на таке.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення №108/03-20-07-03-04/34973979 від 16.02.2024, який складений щодо ОСОБА_1 неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону правопорушення, а в матеріалах справи наявний лише акт позапланової документальної перевірки, на підставі якого і було складено протокол. Будь-яких інших даних про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

В порушення вимог ст.283 КУпАП судом не викладено опис обставин адміністративного правопорушення, установленого під час розгляду справи в розумінні диспозиції ч.1 ст.163-1 КУпАП.

У даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, у тому розумінні, як викладено в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваному судовому рішенні.

Окрім того, слід зазначити, що суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КупАП, є спеціальним, однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні дані у тому числі з посиланням на докази, які вказували на те, що ОСОБА_1 в період інкримінованих правопорушень був суб`єктом вказаного складу правопорушення. Відсутні також дані і з приводу того, чи працював він на підприємстві в період, за який проводилась перевірка.

Таким чином, спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, і відповідно прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2024 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення за санкцією цієї статті, не може вважатися законною та обґрунтованою у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 294, 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюка Євгена Олеговича задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.163-1 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк