Справа № 163/90/24
Провадження № 3/163/98/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С.,

з участю секретаря Костюк Р.М.,

особи, щодо якої складено протокол, ОСОБА_1 ,

захисника особи, щодо якої складено протокол, ОСОБА_2 ,

розглянувши направлений відділенням поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області протокол серії ААД № 058653 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , оператора АЗС «Глуско»,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 о 13:46 годині 27 грудня 2023 року, керуючи автомобілем «Пежо», номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Соборності в місті Любомль Ковельського району Волинської області в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді вину у вчиненні правопорушення не визнав і пояснив, що 27 грудня 2023 року керував автомобілем «Пежо», номерний знак НОМЕР_1 , із села Світязь до КНП «Любомльське ТМО Любомльської міської ради». ОСОБА_3 потреба до виїзду в місті Любомль була обумовлена необхідністю доставки тіла загиблої в озері Світязь громадянки ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кривошей А.М. в суді висловив позицію про закриття провадження у справі, оскільки дії його довірителя по управлінню автомобілем відбулись в стані крайньої необхідності. Вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена належними і допустимими доказами, його поведінка не вказувала на перебування в стані сп`яніння. Його поїздка автомобілем була вимушена вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала державному і громадському порядку, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Він відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, так як вважав що на першому місці в даному випадку було транспортування тіла до моргу, а вже потім проходження відповідних процедур передбачених КУпАП. Поліцейські вважали по іншому і не надали допомоги у транспортуванні тіла. Надана ОСОБА_1 вчасно допомога чоловіку померлої ОСОБА_5 у транспортуванні тіла до моргу в м. Любомлі усунула загрозу наруги над тілом померлої і у даному випадку відповідали вимогам ситуації, яка склалася. Заподіяна ОСОБА_1 шкода щодо порушення правил дорожнього руху є значно меншою ніж відвернена шкода щодо залишення тіла знайденої жінки на березі озера, за що передбачена кримінальна відповідальність. Іншим засобом транспорту, крім автомобіля під управлінням ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не міг доставити тіло своєї дружини до моргу. В селищі Шацьк та м. Любомлі відсутня служба ритуальних послуг, державні органи не взяли на себе вирішення питання транспортування тіла.

Вирішуючи зазначене клопотання сторони захисту, суд встановив таке.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі не встановлений.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Так, твердження захисника Кривошея А.М. про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності під час розгляду протоколу свого підтвердження не знайшли. ОСОБА_1 достовірно знав, що вживав спиртне 27 грудня 2023 року і попри це сів за кермо. Передбачене, ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також, стосується безпеки інших учасників дорожнього руху.

Тіло померлої ОСОБА_4 виявили на березі озера Світязь, поблизу селища Шацьк Ковельського району, в місці, де достатньо осіб, які мають право керування.

Крім цього, суду не надано доказів, що в чоловіка померлої ОСОБА_5 відсутнє посвідчення водія, що надавало б йому можливість здійснити переміщення тіла на автомобілі ОСОБА_1 .

Надання ОСОБА_1 допомоги вдівцю ОСОБА_5 суд розцінює як обставину, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна

Правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому зазначені в клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

За таких обставин, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджена дослідженими матеріали справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеозаписом з місця події.

Вищевказані докази відповідають положенням ст.251 КУпАП, критеріям належності і допустимості, нічим не спростовані та в своїй сукупності із відеозаписом з боді-камери поліцейського цілком відображають подію адміністративного правопорушення, надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчинення правопорушення, оскільки у них зафіксовані дані та події, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відтворити реальність подій, що дійсно мали місце.

За вчинення водіями передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення визначено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Отже, на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення з порушника згідно із ст.401 КУпАП підлягає стягненню судовий збір у відповідному розмірі.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Штраф в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень підлягає стягненню на рахунок UA0003001 в Казначействі України (ЕАП) (МФО 899998, одержувач: ГУ ДКСУ у Волинській області, , код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу "адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху").

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області О.С. Павлусь