Справа №295/393/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Болейко А.П., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 , за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

30.12.2023 о 01 годині 47 хвилин ОСОБА_1 у м. Житомирі по вул. Звягельська, 4, керував транспортним засобом Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольногосп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з та у найближчому закладі охорони здоровя водій відмовився. Водія відсторонено від керування т/з шляхом зупинки автомобіля у дозволеному місці.

Крім того, 30.12.2023 о 01 годині 47 хвилин ОСОБА_1 у м. Житомирі по вул. Звягельська, 4, керував транспортним засобом Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому не має права керування таким т/з, оскільки не має відповідної категорії В. Порушення вчинено повторно протягом року згідно постанови серії ЕАТ №8214612 від 26.11.2023 за ч.2 ст.126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 05.02.2024, як і минуле 15.01.2024, не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

ОСОБА_1 достеменно знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та розгляд його судом, про що засвідчив власним підписом у протоколі (а.с.1). Крім того, судом відправлено смс-повістку на мобільний номер останнього, яку згідно довідки про доставку ОСОБА_1 отримав 15.01.2024. Закон виходить з презумпції, що учасник справи повинен дізнатися про хід розгляду справи, тобто діє презумпція обізнаності. Цю ж презумпцію обізнаності слід застосувати і до випадків інформування учасника справи про дату судового розгляду альтернативними способами повідомлення. Тим більше, така презумпція застосовується під час вручення судової повістки. Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх в протоколі, то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, що ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери і адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладається на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язані з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засобі внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.О. проти Іспанії від 07.07.1989).

Зважаючи на викладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема, у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи (правова позиція ВС рішення № 560/5541/20 від 17.11.2022).

Незважаючи на викладене, у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не звертався.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними првами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою недопущення необгрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання неповажним і розцінює його неявку як затягування строків розгляду справи, у зв`язку з цим суд розглядає справу у його відсутність.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується: протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД №607209 від 30.12.2023, серії ААД №608950 від 30.12.2023, направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.12.2023; рапортом від 30.12.2023;постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №851981 від 30.12.2023 за ч.1 ст.126 КУпАП; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8214612 від 26.11.2023 за ч.2 ст.126 КУпАП; довідкою про отримання посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії від 08.01.2024, згідно якої інформація щодо отримання посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії ОСОБА_1 відсутня; відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5 та 2.1 «а» Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних порушень. Вказані матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим, на підставі ст. 36 КУпАП, дані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

З урахуванням обставин вчинення адміністративних правопорушень, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладене таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи №295/393/24 та 295/394/24 відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та присвоїти номер справи №295/393/24.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 36 КпАП України застосувати до ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя А.П. Болейко

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення постанови.