Справа № 132/1301/23
Провадження № 33/801/27/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -

встановив:

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 20 квітня 2023 року о 20 год. 50 хв. рухаючись по вулиці Центральній в селі Байківка Хмільницького району Вінницької області, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Opel Insignia», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, хитка хода), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в передбаченому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу під відеофіксацію, чим порушив пункт 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування автомобіля, працівниками поліції не зафіксовано також зупинку транспортного засобу та його причину, не забезпечена безперервність відеофіксації.

Апелянт зазначає, що порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відмова від проходження такого огляду здійснюється у присутності свідків, яких поліцейськими не було залучено, також не були залучені свідки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування транспортним засобом, або передача його іншій особі.

Крім того, заявник вказує, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засідання ОСОБА_1 підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність, за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (надалі Інструкція) якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 324299 від 20 квітня 2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 квітня 2023 року, відеозаписом працівника поліції з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, працівниками поліції не зафіксовано зупинку транспортного засобу та його причину, не забезпечена безперервність відеофіксації на увагу не заслуговує з огляду на наступне.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно п. 1.5 ПДР України, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

В матеріалах справи наявні відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції на якому зафіксовано автомобіль «Opel Insignia», номерний знак НОМЕР_1 в якому на водійському місці перебуває ОСОБА_1 , його стан дає підстави вважати, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: лається, у нього прослідковується нечітка вимова, порушення координації рухів (0000000__0006 0:12:26, 0000000__0007).

Доводи апелянта та про те, що він автомобілем не керував, а просто в ньому перебував, і те, що його привіз інший водій є безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписом поліцейського (0000000__0006) на якому зображено темну пору доби та автомобіль в якому на передньому водійському сидінні перебував лише ОСОБА_1 , інших осіб в ньому та коло цього автомобіля не було.

Окрім того, згідно відеозапису (0000000__0008 0:00:23) видно як працівник поліції перебуваючи в службовому автомобілі, повідомляє ОСОБА_1 інформацію, із «планшету», згідно якої надійшло повідомлення, що ОСОБА_1 порушує ПДР, авто темного кольору, можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння, створює аварійні ситуації.

Відтак, обставини про те, що автомобілем керувала інша особа, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду та спростовуються сукупністю доказів наявними в матеріалах справи.

Апеляційний суд також звертає увагу на той факт, що відповідно до відеозапису (0000000__0006 0:13:39) ОСОБА_1 неодноразово хотів домовитися з працівниками поліції за винагороду, щоб на нього не складали адміністративний матеріал, проте поліцейський попередив останнього, що за такі дії передбачена кримінальна відповідальність, однак ОСОБА_1 на дане попередження уваги не звертав та повторно пропонував домовитися з працівником поліції.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, саме сукупністю вказаних вище доказів підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зауважує, що порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відмова від проходження такого огляду здійснюється у присутності свідків, яких поліцейськими не було залучено, також не були залучені свідки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, проте дані доводи є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосуванням таких засобів огляд проводиться у присутності свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (0000000__0007 0:01:34-51) вбачається, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що є підставою притягнення його до відповідальності за статтею 130 КУпАП (а. с. 7).

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками того, як водій ОСОБА_1 відмовився в їхній присутності від проходження медичного огляду на факт вживання алкогольних напоїв у медичному закладі, а також за допомогою приладу алкотест «Драгер 6810» (а. с. 5). При цьому, дані свідки були поліцейським вписані і в протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 2).

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування транспортним засобом, проте це спростовується письмовим документом, згідно якого ОСОБА_4 забрав автомобіль «Opel Insignia», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 6), а тому даний транспортний засіб був переданий іншій особі.

Твердження апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначалася до розгляду про що останнього було повідомлено поштовим зв`язком (а.с.10) та відповідним оголошенням (а. с. 11). При цьому, відповідно до відеозапису (0000000__0012 0:09:34) з нагрудної камери, працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 , що справа відносно останнього буде розглядатися в Калинівському районному суді Вінницької області.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що частиною 2 статті 268 КУпАП закріплено перелік справ, у яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Справи про притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП до цього переліку не входять.

Водночас, апелянт не навів переконливих доводів, яким чином його неявка до суду першої інстанції вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, зокрема на повноту з`ясування судом попередньої інстанції фактичних обставин справи.

Між тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, процесуальні права ОСОБА_1 поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо перевірені докази, якими обґрунтовані обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, дана вірна оцінка доказів у їх сукупності, вина ОСОБА_1 доведена беззаперечно, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Отже, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета