Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа № 528/1387/23
Провадження № 3/528/6/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31.01.2024 м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі судового засідання Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без проведення технічної фіксації судового процесу в залі суду, адміністративний матеріал, що надійшов від сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського районного ВП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не встановлений,

в с т а н о в и в :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААД № 015115 від 15.10.2023 року складеного інспектором поліції СПД № 1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області, сержантом поліції Черниш В.В. вбачається, що 15.10.2023 року о 06-40 год. в с.Короваї, Гребінківської ТГ, Лубенського району, Полтавської області по вул. Гагаріна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у мед закладі, водій відмовився. Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

31.01.2024 року на адресу суду надійшло клопотання від захисника особи яка притягується до відповідальності адвоката Чумарного А.І. в якому він просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.247 КУпАП. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що після ознайомлення з врученим примірником протоколу, який було отримано ОСОБА_1 після його складання, було виявлено, що в описовій частині протоколу інспектором поліції не було зазначено пункт ПДР, який було порушено та взагалі не вказана стаття КУпАП, яка передбачає відповідальність за дії, що інкримінується правопорушникові. Крім того, в графі протоколу «до протоколу додаються» будь-яких доказів вказано не було. При цьому протокол, що знаходиться в матеріалах справи відрізняється від протоколу, який було вручено ОСОБА_1 . З огляду на це захисник вважає дії працівника поліції в частині внесення додаткових записів до протоколу після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, протиправними і таким що не відповідає вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції». На думку захисника інспектор формально віднеслася до свого обов`язку в частині складання (оформлення) протоколу про адміністративне правопорушення, вручила примірник протоколу ОСОБА_1 без зазначення пункту правил дорожнього руху які він порушив та статті КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, не вказала доказів, які додаються до протоколу, після чого, внесла до протоколу зміни та додаткові записи і направила його до суду для розгляду по суті, чим порушила вимоги приведеного вище законодавств України. За таких обставин, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД № 015115 про вчинення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного правопорушення, що складений всупереч вимог чинного законодавства України, необхідно визнати недопустимим доказом у даній справі.

Крім того, вказує, що відео з бодікамери № 2, які були приєднані до протоколу як доказ вини ОСОБА_1 в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не мають звуку, а тому, не можуть бути розцінені як доказ вини ОСОБА_1 у даній справі. З показань інспектора поліції Черниш В.В., наданих у суді, вказана бодікамера № 2 вийшла з ладу, знаходиться на ремонті, а тому на відео не можливо відтворити звук. Крім того до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, з приводу керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку працівниками поліції. Також вважає, що долучений, в ході розгляду даної справи у суді, до матеріалів відеодоказ із невідомого носія, можливо смартфона одного з працівників поліції, власного технічного пристрою, що є грубим порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, тому він, є неналежним і недопустимим доказом вини ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 18.01.2024 року свої пояснення по суті справи надала ініціатор складання адміністративного протоколу інспектор поліції СПД № 1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області, сержантом поліції Черниш В.В., яка пояснила, що 15.10.2023 року вона разом з іншим інспектором поліції Боковцем Ю. перебувала в черговому наряді. Вранці був виклик про пожежу в с.Короваї, куди вони попрямували. Приїхавши на місце громадяни зокрема вказували на водія автомобіля марки «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , який нібито керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому було вирішено перевірити дану інформацію і зупинити вказаний автомобіль. Під час переслідування, водій даного автомобіля з`їхав в поле. На місці зупинки йому, оскільки останній мав характерні ознаки алкогольного сп`янінні, йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, однак останній відмовився, проте погодився проїхати в лікарню та пройти такий огляд. Перебуваючи в лікарні, даний водій поводився неадекватно, постійно ухилявся від проведення огляду, з цих підстав нею було це розцінено як відмова від проходження такого огляду. Протокол складався у відділку поліції. Крім того, в судовому засіданні підтвердила той факт, що внесла доповнення та додаткову інформацію до протоколу, після того, як вручила примірник протоколу без відповідних записів ОСОБА_1 . Також зазначила, що на відеореєстратор службового автомобіля, було зафіксовано рух автомобіля «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, чому до матеріалів справи не додано даний доказ ій не відомо.

Дослідивши матеріали клопотання захисника особи яка притягується до відповідальності, а також матеріали справи, долучений відеозапис, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстава для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, а також іншими документами та показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. У п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання вищевказаного пункту 2.5. ПДР України є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає, окрім керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, також і у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч.2 ст.266 КупАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок).

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до п.2.3 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п.п.6,7 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Крім того, Абзацом 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У постанові від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а(2-іс/811/3/17) Верховний Суд прийшов висновку, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Таким чином, для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 15.10.2023 року серії ААД № 015115, 15.10.2023 року о 06-40 год. в с.Короваї, Гребінківської ТГ, Лубенського району, Полтавської області по вул. Гагаріна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у мед закладі, водій відмовився.

Так з досліджених матеріалів справи не вбачається і не підтверджено керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , тобто виконання ним функцій водія в даному випадку.

Окрім того, під час ознайомлення в судовому засіданні з врученим примірником протоколу, ОСОБА_1 було встановлено, що в описовій частині протоколу інспектором поліції не було зазначено пункт ПДР, який було порушено та взагалі не вказана стаття КУпАП, яка передбачає відповідальність за дії, що вміняються правопорушникові. Крім того, в графі протоколу «до протоколу додаються» будь-яких доказів вказано не було.

Протокол щодо порушення правил дорожнього руху це процесуальний документ, що слугує доказом в адміністративній справі, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність вини водія, факт вчинення адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для справедливого вирішення справи.

Так, відповідно до п. 1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» (далі Інструкції), складання протоколів про адміністративні правопорушення, протоколів про адміністративні затримання, протоколів про вилучення речей і документів, протоколів про огляд речей та особистий огляд, а також отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В п. 7 вищевказаної Інструкції зазначено, що не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

В судовому засіданні, інспектор поліції Черниш В.В. у своїх показаннях підтвердила той факт, що внесла доповнення та додаткову інформацію до протоколу всупереч вищевказаної Інструкції, після того, як вручила примірник протоколу без відповідних записів ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД № 015115 про вчинення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного правопорушення, що складений всупереч вимог чинного законодавства України, необхідно визнати недопустимим доказом у даній справі.

Крім того, відео з бодікамери № 2, які були приєднані до протоколу як доказ вини ОСОБА_1 в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не мають звуку, а тому, не можуть бути розцінені як доказ вини ОСОБА_1 у даній справі. З показань інспектора поліції Черниш В.В., наданих у суді, вказана бодікамера № 2 вийшла з ладу, знаходиться на ремонті, а тому на відео не можливо відтворити звук.

Крім того, в ході розгляду даної справи у суді, до матеріалів було долучено відео доказ із невідомого носія, з показань інспектора поліції Черниш В.В., наданих у судовому засіданні, можливо даний відеозапис був зі смартфона одного з працівників поліції.

Так згідно, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року.

Вказана Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними пристроями. Таким чином, надані із власного пристрою відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі. Також, слід вказати, що відеозапис не містить позначень дати, часу і місця, як того вимагає вищевказана відомча інструкція.

За таких обставин вважаю, що відеозапис, зроблений на невідомий носій, не встановленою особою, можливо працівником поліції Боковцем Ю., що знаходиться в матеріалах справи, є неналежним і недопустимим доказом вини ОСОБА_1 .

Письмові пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи (а.с.5,6) слід теж визнати не належними доказами, так як вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт вчинення інкримінованого ОСОБА_2 діяння, ініціатором складення протоколу не надано.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …. встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Варто зазначити, що «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням особи спеціального права на певний строк.

Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про не доведеність вини ОСОБА_1 .

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 266, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП України,-

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. О. Вітківський