Номер провадження: 33/813/1143/24
Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.

вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Писанюка Євгена Ігоровича

на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року

у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаною постановою суду, 25 березня 2024 року безпосередньо до суду першої інстанції захисник Писанюк Є.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, зокрема порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови ним отримано лише 19 березня 2024 року, тому вважає, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження розпочався саме з дня отримання копії оскаржуваної постанови, тобто з 19 березня 2024 року.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи вважає, що клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, задоволенню не підлягає, а подану захисником Писанюком Є.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, потрібно повернути особі, що її подала, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.294 КупАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Отже законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, особою щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, чи, зокрема її захисником.

Відповідно до наведеної вище норми, апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обчислення строку на апеляційне оскарження.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на апелянта.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята Малиновським районним судом м. Одеси 07 березня 2024 року, тому строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду закінчився 18 березня 2024 року.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Писанюк Є.І. приймав участь у розгляді суддею першої інстанції цієї справи, і був обізнаний з результатами її розгляду, порядком та строком на апеляційне оскарження.

18 березня 2024 року захисник Писанюк Є.І.засобами електронного зв`язку, звернувся до суду із заявою про видачу копії вказаної вище постанови суду від 07 березня 2024 року, і цього ж дня, копію цієї постанови було доставлено до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

Будь-яких даних, які б свідчили про вжиття особою, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його захисником заходів, спрямованих на отримання копії вказаної постанови суду до 18 березня 2024 року тобто в межах строку на апеляційне оскарження, але при цьому існували певні перешкоди в її отриманні, матеріали справи не містять, не додано таких і до апеляційної скарги.

Вказане свідчить про наявність сукупності передумов, які вочевидь не створювали перешкод для подання апеляційної скарги на вказану вище постанову суду в межах встановленого законом строку.

Проте, захисник Писанюк Є.І. який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою лише 25 березня 2024 року, тобто з пропуском встановленого статтею 294 КУпАП строку на апеляційне оскарження.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апелянтом не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови судді першої інстанції, а посилання захисника про отримання ним копії оскаржуваної постанови лише 19 березня 2024 року, що зумовило подання апеляційної скарги поза межами встановленого законом строку, є безпідставними, оскільки перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді розпочинається саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, при цьому апеляційним судом не встановлено обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, що пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк, що вказує про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови судді.

Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови судді першої інстанції, апеляційний суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги, оскільки така оцінка може бути дана судом лише під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 07 березня 2024 року, а тому у задоволенні клопотання захисника Писанюка Є.І. який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження потрібно відмовити та відповідно до вимог

ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Відмовити захиснику Писанюка Євгену Ігоровичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Писанюка Євгена Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко