ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/122/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Братівника І.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 (три) доби. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Згідно постанови, 23 вересня 2023 року близько 14.30 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, приниження, залякування, що викликало у останньої побоювання за свою безпеку, спричинивши емоційну невпевненість, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.3.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Братівника І.В. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи;

рапорт працівника поліції, в контексті положень ст.251 КУпАП, не може бути доказом у даній справі про адміністративне правопорушення;

судом першої інстанції не надано оцінки письмовим поясненням ОСОБА_1 ;

в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема, у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак 06 лютого 2024 року особисто подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутності, апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнає, просить його до відповідальності не притягувати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Братівника І.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, а також стверджували про необґрунтованість накладеного стягнення у виді адміністративного арешту, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року, то воно підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без його участі 05 жовтня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 надіслано 19 жовтня 2023 року, однак дану постанову ОСОБА_1 не отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).

З матеріалів справи слідує, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Братівник І.В. 10 січня 2024 року ознайомився із матеріалами справи та отримав копію оскаржуваної постанови, і того ж дня подав апеляційну скаргу.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтується на даних, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №981790 від 23 вересня 2023 року, витязі з ІПНП - рапортом чергового ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області Голояд О.П. від 23 вересня 2023 року, заяві ОСОБА_2 від 23 вересня 2023 року, письмових поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 23 вересня 2023 року.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми відповідальність настає не тільки за наявністю заподіяної шкоди, але й у випадку коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад, а тому доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 23 вересня 2023 року близько 14.30 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, приниження, залякування, що викликало у останньої побоювання за свою безпеку, спричинивши емоційну невпевненність, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.3.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Виходячи із вищевказаного, доводи захисника про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, так як у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 є безпідставними, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП в ньому зазначена.

Не відповідають дійсності твердження захисника про те, що судом першої інстанції не надано оцінки письмовим поясненням ОСОБА_1 , так як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП взяв до уваги, окрім іншого, і письмове пояснення ОСОБА_1 від 23 вересня 2023 року зі змісту якого вбачається, що останній свою вину визнав, та запевнив, що більше таке не повториться.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що рапорт працівника поліції, в контексті положень ст.251 КУпАП, не може бути доказом у даній справі про адміністративне правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, доводи сторони захисту про безпідставність накладення найбільш суворого виду стягнення, є обґрунтованими.

Згідно статті 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобіганя вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Згідно ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Встановлено, що при визначенні виду стягнення суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вимоги закону і не мотивував застосування найбільш суворого виду стягнення адміністративного арешту на строк 3 (три) доби, хоча у справі відсутні обставини, що обтяжують відповідальність.

Також, судом не в повній мірі враховано відомості про особу, яку притягнуто до адмінвідповідальності, і обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; при складанні протоколу відносно нього вину у вчиненні адмінправопорушення визнав, одружений, має постійне місце роботи.

Враховуючи наведені відомості і думку потерпілої, вважаю, що в даному випадку є законні підстави для зміни оскарженої постанови і пом`якшення накладеного стягнення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Братівнику І.В. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Братівника І.В. задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного стягнення.

Вважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя