Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/160/24
Провадження № 3/499/157/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2024 року смт Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Кравчук Олександр Олександрович, розглянув протокол з матеріалами справи щодо ОСОБА_1 (далі також особа), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в будинку АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статтею 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

1.Опис обставин, установлених під час розгляду справи та нормативний акт, що передбачає відповідальність особи такий.

19 лютого 2024 року прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Віктор Богатир подав до Іванівського районного суду Одеської області протокол від 23 січня 2024 року (далі протокол) з матеріалами справи, які свідчать, що особа перебуваючи на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи другого відділу Березівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в період з 15 листопада 2023 року до 29 грудня 2023 року, діяв недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконував свої обов`язок, а саме: не склав адміністративні протоколи стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що були доставлені структурними підрозділами Березівського РВП ГУНП в Одеській області до другого відділу Березівського ТЦК для складання адміністративних протоколів за адміністративні правопорушення, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, чим вчинив недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду (далі також матеріали).

За таких обставин особа підлягає притягненню до відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 172-15 КУпАП, - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

2. Причини відкладення розгляду справи такі.

22 лютого 2024 року розгляд справи відкладений за клопотанням особи щодо надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.

28 лютого 2024 року розгляд справи відкладений за клопотанням особи, через його перебування в службовому відрядженні.

04 березня 2024 року розгляд справи відкладено, оскільки особу викликано для дачі особистих пояснень.

3. Мотиви розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності такі.

04 березня 2024 року особа подав до суду заяву в якій зазначив, що просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

4. Докази на підтвердження встановлених обставин такі.

04 березня 2024 року особа подав до суду заяву в якій зазначив таке: провину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП визнає в повному обсязі; просить закрити провадження у справі за малозначністю та звільнити його від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, оскільки правопорушенням не завдані збитки державним або суспільним інтересам; за результатами службового розслідування він притягнутий до дисциплвінарної відповідальності та на нього накладене дисціиплінарне стягнення у виді догани.

Окрім особистого визнання вини, винність особи підтверджується змістом протоколу (а.с.1-7), поясненнями особи (а.с. 8-9).

Витяг з наказу Березівського ТЦК від 11 серпня 2021 року свідчить, що особа виконує обов`язки військової служби на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи 2 відділу Березівського ТЦК (а.с. 12).

Начальник Березівського ТЦК наказом від 25 грудня 2022 року № 201 визначив особу уповноваженою посадовою особою, що має право на складання протоколів щодо порушення військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с. 21-22).

5. Норми права, які застосував суд в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин такі.

5.1. При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (частина 1 статті 22 КУпАП).

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (частина 1 статті 23 КУпАП).

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження (частина 1, 2 статті 284 КУпАП).

5.2. До набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (пункт 3-1 Розділ ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

5.3. У статті 1 Закону України «Про оборону України» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації;

- особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина , 2 стаття 17 Закону України «Про оборону України»).

5.4. У статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- мобілізаційний план - сукупність документів, які визначають зміст, обсяги, виконавців, порядок і строки здійснення заходів щодо мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, системи забезпечення життєдіяльності населення на функціонування в умовах особливого періоду;

- основні показники мобілізаційного плану - розрахункові потреби держави на особливий період, сформовані в натуральному і вартісному обчисленні, для задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, забезпечення функціонування національної економіки та системи забезпечення життєдіяльності населення.

Мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації (частина 1 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації (частина 2 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Зміст мобілізаційної підготовки становить: військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу (частина 3 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період (частина 1 статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

5.5. Президент України Указом від 24 лютого 2022 року №64/2022, ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Президент України Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, продовжив в Україні строк дії воєнного стану із 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Президент України Указом від 06 листопада 2023 року №734/2023, продовжив в Україні строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

6. Мотиви якими керувався суд такі.

6.1. Суд зазначає, що об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Одночасно, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежно, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, в супереч установленому порядку і тих умов, що склалися, тощо.

Під час встановлення недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винна особа зобов`язана була вчинити ті дії, які не виконала. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби тільки у разі, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належно. Якщо військова службова особа перебувала В таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

6.2. Суд наголошує, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час виконання інших завдань можуть покладатися спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на їх основі законів.

Отже, військовослужбовець зобов`язаний бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України та наказами командирів.

6.3. Суд вивчив матеріали та дійшов висновків, які відповідають фактичним обставинам про доведеність вини особи у вчиненні недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду тому, є правильною кваліфікація вчиненого ним проступку за частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

6.4. Суд не може погодитися з доводами особи, що правопорушенням не завдані збитки державним або суспільним інтересам.

Навпаки вчинене особою правопорушення не можна вважати малозначним, оскільки військова службова особа допустила недбале ставлення до обов`язків військової служби в умовах особливого періоду та під час введення режиму воєнного стану, що суттєво послаблює гарантію міцності і непорушності військового правопорядку, може бути загрозою не виконання комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави задля задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, що призводить до не дотримання показників мобілізаційного плану, й очевидної не реалізації належних умов для зміцнення обороноздатності держави.

Ба більше не притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 210, 210-1 КУпАП, громадян, які не виконують свій конституційний обов`язок щодо забезпечення захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України створює, як в них, так і в інших громадян хибне враження можливості надалі не виконувати такий обов`язок й водночас ухилитися від притягнення до відповідальності.

Тож, відсутні підстави для застосування статті 22 КУпАП, оскільки якраз діями особи завдана шкода державним та суспільним інтересам.

6.5. Суд вважає, що адміністративна відповідальність військових службових осіб за своєю юридичною суттю є необхідним правовим засобом надійної охорони військового правопорядку від правопорушень та певною гарантією міцності і непорушності військового правопорядку, а також забезпечує належний стан дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі, особливо в умовах особливого періоду.

Під час накладення адміністративного стягнення, суддя, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який позитивно характеризується за місцем служби, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також ставлення особи до вчиненого, обставини, що пом`якшують відповідальність за відсутності обтяжуючих обставин, через те, вважає за можливе призначити особі штраф у мінімальному розмірі передбаченому санкцією частини 2 статті 172-15 КУпАП.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються під час ухвалення постанови такі.

Зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП, з урахуванням встановленої пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму на одну особу для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року в розмірі 3028 гривень, та з огляду на ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особа має сплатити судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись статтями 40-1, 173-15, 276, 280, 283 КУпАП, суддя,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її ухвалення, способом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Суддя:Олександр КРАВЧУК