Справа № 456/1017/24
Провадження № 3/456/673/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

11 березня 2024 року Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бучківська В. Л. , з участю адвоката Коломієць С.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Формулювання правопорушення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_1 , 31.01.2024 о 14:50 год. на а/д «Київ-Чоп» в с. Добряни 610 км керував автомобілем «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою алкотестера «Drager» ARCD 6479, а також в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру поліцейських №470208.47.1093, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Стаття (частина статті) Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає відповідальність за вищезазначене адміністративне правопорушення.

Частина 1 статті 130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правова позиція сторони захисту.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Адвокат Коломієць С.С. в судовому засіданні заперечив вину ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушеня складено з порушенням та подав клопотання про закриття провадження в справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, в якому, зокрема, зазначив, що обов`язковою складовою правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є рух транспортного засобу, у працівників поліції немає належних та допустимих доказів (свідки та відеофіксація) того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Рух автомобіля працівниками поліції не зафіксовано. В той час, коли до автомобіля підійшли співробітники поліції, ОСОБА_1 знаходився на дорозі, біля припаркованого автомобіля та в подальшому було зафіксовано лише факт його знаходження на водійському кріслі, що виключає склад правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. На підтвердження винуватості ОСОБА_1 працівниками поліції до протоколу долучено DVD-диск. Однак, на даному відеозаписі не зафіксовано факт керуванням транспортним засобом ОСОБА_1 , не вбачається наявність у водія виражених ознак алкогольного сп`яніння, оскільки почервоніння шкірного покриву обличчя, на яке вказують поліцейські, пов`язане з артеріальним тиском та поганим самопочуттям ОСОБА_1 , тому, у поліцейських не було правових підстав пропонувати останньому пройти огляд на стан сп`яніння. Щодо наявної в матеріалах справи постанови серії БАД №419088 за ч. 2 ст.122 КУпАП від 31.01.2024, складеної щодо ОСОБА_1 за порушення ним ПДР 31.01.2024 о 15 год. 25 хв., тобто вже після складання протоколу серії ААД №749772 у даній справі, то ця постанова жодним чином не підтверджує наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не підтверджуєфакт керування ОСОБА_1 автомобілем о 14 год. 50 хв, як це вбачається з протоколу серії ААД №749772. Матеріали справи, додані до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 749772, містять рапорт співробітника поліції. У даному рапорті інспектор патрульної поліції вказує на таке: «...було зупинено т/з DAF...під керуванням ОСОБА_1 ...», однак зазначена інформація має бути сприйнята судом критично, оскільки з відеозапису, що був доданий до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №749772, видно те, що ОСОБА_1 не здійснює руху автомобілем DAF, видно, що його ніхто не зупиняв. Також з даного відео видно, що ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля, що є припаркованим на узбіччі дороги та до нього підходять співробітники поліції, що спростовує дані, наведені у рапорті. Більш того, наданий рапорт взагалі не може слугувати доказом на підтвердження вказаної обставини (постанова Верховного Суду у справі №524/4668/17). Верховний суд наголосив, що інспектор є зацікавленою особою, а тому вказане, ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. На підставі зазначеного, Верховний суд зробив висновок: Рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості водія у вчиненні адміністративних правопорушень. На думку сторони захисту, протокол ААД №749772 має бути сприйнятий судом критично та визнаний недопустимим, оскільки наведені факти ставлять під сумнів його об`єктивність. З огляду на викладені обставини, просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , 31.01.2024 о 14:50 год. на а/д «Київ-Чоп» в с. Добряни 610 км керував автомобілем «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою алкотестера «Drager» ARCD 6479, а також в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру поліцейських №470208.47.1093, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, вчиненому при вище викладених обставинах повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №749772 від 31.01.2024 з якого вбачається, що ОСОБА_1 , 31.01.2024 о 14:50 год. на а/д «Київ-Чоп» в с. Добряни 610 км керував автомобілем «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою алкотестера «Drager» ARCD 6479, а також в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру поліцейських №470208.47.1093, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП /а.с. 2/;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, оглянутої в судовому засіданні, з якого вбачається, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу і повідомив ОСОБА_3 про порушення ПДР, зокрема, вказав, про те, що останній перетнув суцільну лінію, на що водій погодився. При цьому працівник поліції запитав у водія, чи зрозуміла йому зупинка транспортного засобу, на що водій ствердно відповів, що зрозуміла та визнав, що перетнув суцільну лінію. Після цього працівник поліції запитав в ОСОБА_1 : «Коли пили? Чому Ви такі червоні?», на що ОСОБА_1 відповів, що вживав алкоголь вчора, в нього піднявся тиск і він викликав лікаря. Далі працівник поліції роз`яснив йому причину зупинки транспортного засобу та, у зв`язку із почервонінням обличчя, запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу «Драгер», на що водій відмовився, а також відмовився від огляду в медичному закладі. Працівник поліції роз`яснив водію, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та постанова за ч.2 ст. 122 КУпАП. Працівник поліції оголосив ОСОБА_4 зміст протоколу та постанови, складених відноно нього. ОСОБА_1 не заперечував щодо цього, вказав «Хлопці, я визнаю, що винуватий», написав пояснення та підписав протокол про адміністративне правопорушення. Після цього працівник поліції наголосив водію, що в подальшому він не має права керувати транспортним засобом і права у нього не вилучаються, оскільки водій добровільно їх передати працівникам поліції відмовився. При цьому ОСОБА_1 повідомляє, що не зупинявся, щоб відпочити, оскільки їхав до м. Львів /а.с.3/;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі /а.с.4/;

- рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальойну УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Т. Крук від 31.01.2024, з якого вбачається, що 31.01.2024 під час патрулювання на стаціонарному посту «Плай», інспектором Поліщук Б.М. було зупинено т/з «DAF» із напівпричепом, під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме п. 14.6. В ході спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився, аргументуючи свою відмову тим, що їде із-за кордону, не виспаний і можливо в нього піднявся артеріальний тиск. Повідомив, що йому відомо про відповідальність за п.2.5 ПДР та ст. 130 КУпАП /а.с. 5/;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 419088 від 31.01.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. /а.с.6/.

Норми права, які застосовує суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_1 .

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справі. Ці дані встановлюються, зокрема висновком експерта.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 , а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

Статтею 266 КУпАП визначено порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції.

Зокрема, цією статтею визначено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Спростування доводів сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності з п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджених Наказом МВСУ №1376 від 06.11.2015 року вимагається викладення у протоколі суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , 31.01.2024 о 14:50 год. на а/д «Київ-Чоп» в с. Добряни 610 км керував автомобілем «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою алкотестера «Drager» ARCD 6479, а також в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру поліцейських №470208.47.1093, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Спростовуючи доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд зауважує таке.

Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа т/з, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала т/з. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З наявного в матеріалах справи відеозапису дійсно не вбачається, що автомобіль «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 здійснював рух, однак із відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, чутно звук увімкненого двигуна, водій не заперечує, що керував транспортним засобом та визнає те, що порушив ПДР, а саме перетнув суцільну лінію, що вказує на керування ним даним транспортним засобом. Окрім цього, фіксація руху транспортного засобу водієм не є обов`язковою обставиною, яка повинна бути зафіксована за допомогою відеозапису.

Таким чином, заперечення адвоката, щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом розцінюються судом, як обраний спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності.

Щодо твердження сторони захисту про те, що працівники поліції не мали права пропонувати ОСОБА_5 пройти огляд на алкогольне сп`яніння,слід зазначити наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі міститься посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною та обґрунтованою і водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02). У зв`язку з цим, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дотримано в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, а сам протокол відповідає вимогам ст. 254, 255 і 256 КУпАП.

Щодо ознак алкогольного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 , то виявлення та встановлення таких належить до безпосередньої компетенції працівника поліції згідно Закону України «Про поліцію», вимог КУпАП, вимог спільного наказу МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і до обсягу перевірки судом не належить.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

Згідно з ч.2 ст.266 КУпАП, під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з вимогами ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», Наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та Наказу Департаменту патрульної поліції НПУ «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відеореєстраторів патрульних» від 24.11.2015 № 14/1, кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера, вказаними актами передбачено також порядок її використання.

Оглянутий в судовому засіданні відеозапис суд вважає належним доказом, оскільки на ньому зафіксовано, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Суд вважає, що вказаний доказ прямо підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, оскільки з такого чітко вбачається, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Суд не бере до уваги письмові докази, долучені стороною захисту, зокрема супровідний листок №487 від 31.01.2024 КНП Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», оскільки з такого вбачається, що о 17.30 год. у водія ОСОБА_1 встановлено навність гіпертонічного кризу, в той час як подія, інкримінована ОСОБА_4 мала місце о 14.50 год. Вказаний доказ спростовує доводи сторони захисту про те, що карета швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 була викликана одразу при зупинці транспортного засобу. Суд вважає вказані доводи сторони захисту такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене, оскільки жодним доказом не доведено той факт, що почервоніння обличчя у ОСОБА_1 та тремтіння пальців рук, виявлені у ОСОБА_1 о 14.50 год. були пов`язані зі станом здоров`я останнього, а не у зв`язку з перебуванням його в стані алкогольного сп`яніння. І навіть якщо припустити такий факт, то наведене не означає, що підвищення артеріального тиску не було пов`язане з вживанням водієм алкогольних напоїв напередодні або цього дня. Гіпертонічний криз, діагностований у водія не виключає факту перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Натомість суд вважає, що ОСОБА_1 , усвідомивши складення відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, міг розхвилюватися і в подальшому викликати карету швидкої медичної допомоги, що не виключає факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Довідка АВ №0085017 про те, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та останньому рекомендовано роботу в спеціально створених умовах на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не впливає. Суд вважає, що коли МСЕК установила працівникові групу інвалідності, роботодавець насамперед має вжити заходів щодо встановлення факту виявленої невідповідності такого працівника займаній посаді чи виконуваній роботі. Відтак він повинен запропонувати працівникові роботу, яка б відповідала його стану здоров`я. Керування транспортним засобом при цьому, може становити загрозу як для самого працівника, так і для інших учасників дорожнього руху. Проте в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 повідомив роботодавця про вказану обставину.

Суд вважає, що сторона захисту на власний розсуд відтворює події, зафіксовані на відеозаписі і навмисно перекручує їх з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене, оскільки з відеозапису чітко видно, що причиною зупинки транспортного засобу було порушення ОСОБА_1 ПДР (перетин суцільної лінії), у водія були виявлені ознаки сп`яніння і запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій відмовився, при цьому визнавши факт вчинення ним адміністративних правопорушень, вказавши, зокрема і про те, що їхав з-за кордону до м. Львів, тобто керував транспортним засобом.

Щодо наявної в матеріалах справи постанови серії БАД №419088 за ч. 2 ст.122 КУпАП від 31.01.2024, складеної щодо ОСОБА_1 за порушення ним ПДР 31.01.2024 о 15 год. 25 хв., тобто вже після складання протоколу серії ААД №749772 у даній справі, то сторона захисту вважає, що ця постанова жодним чином не підтверджує наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та не підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем о 14 год. 50 хв, як це вбачається з протоколу серії ААД №749772.

Безпідставними суд вважає вказані доводи сторони захисту зважаючи на те, що законом не передбачено послідовності складання адміністративних матеріалів при встановленні факту порушення водієм кількох Правил дорожнього руху. А тому той факт, що первинно було склаладено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, а в подальшому винесено постанову за порушення п.14.6 в ПДР, в якій вказано інший час порушення правил дорожнього руху, то наведене на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненнеі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не впливає, оскільки предметом розгляду вказаної справи є протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, і дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Захисник обґрунтовує свої доводи з посиланням на правові позиції ВС/КАС. Проте, положення КАС України застосовуються при вирішенні спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, які, зокрема, виникають у зв`язку з винесенням постанов у справах про адміністративні правопорушення іншими уповноваженими органами (посадовими особами), а не судом. КАС України не регулює провадження у справах про адміністративні правопорушення в судах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного, інші доводи сторони захисту не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП не впливають.

Висновки суду.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчиненене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладення стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яка доведена повністю, а тому вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфікується правопорушення, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Підстави для стягнення судового збору.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 605 грн. 60 коп. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання захисника Коломієць С.С., поданого в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.247 КУпАП відмовити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, й накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 /шістсот п`ять/ грн. 60 коп.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційного скарги до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови проголошений о 09.00 год. 12 березня 2024 року в залі судового засідання в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Суддя В.Л.Бучківська