Справа № 136/2091/23
провадження №3/136/665/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., за участі секретаря судових засідань Белінської С.І., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Цветкова О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого майстром в Зерно-Сервіс, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Липовецького районного суду Вінницької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №312387, 28.10.2023 о 01 год. 36 хв. в с. Приборівка по пров. Шевченка, 4, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем Opel Zefira, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, що було зафіксовано на технічний засіб нагрудної камери за №139, на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, водій відсторонений від керування транспортним засобом шляхом паркування біля двору.

Такі дії ОСОБА_1 особою, що склала матеріали про адміністративне правопорушення кваліфіковано як порушення п.2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин вказаних у протоколі не визнав. Суду пояснив, що 28.10.2023 у пізню пору доби два працівники поліції приїхали за місцем його постійного проживання в АДРЕСА_1 , на виклик сина його співмешканки ОСОБА_2 , у зв`язку із сімейною сваркою їх як подружжя із останньою на ґрунті ревнощів, що мала місце після того як вони повернулись із гостей, де вживали спиртні напої. У ході оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст.173-2 ч.1 КУпАП, працівник поліції був обізнаний, що він, ОСОБА_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки сімейна сварка загострилась саме за цих обставин. З метою врегулювання правопорушення працівник поліції зобов`язав покинути його місце проживання, а оскільки це було після першої години ночі, була комендантська година, тому він зрозумів таку вимогу саме як забрати автомобіль, який йому належить за межі господарства співмешканки та мав намір залишити його біля воріт та там заночувати, оскільки у стані сп`яніння він не керує транспортним засобом, а ночувати не мав де. Коли він сідав у транспортний засіб та виїжджав із подвір`я працівники поліції все це бачили, тоді один із них почав кричати «куди ти їдеш, негайно зупинись, на що він відповів, що «саме він його зобов`язав покинути подвір`я», утім одразу зупинився та виконав вимогу. У подальшому працівник поліції зобов`язав пройти його огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився, оскільки умислу на керування транспортним засобом в стані сп`яніння не мав, діяв весь час за вказівкою поліції, у своїх діях не вбачає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник в судовому засіданні вказав на відсутність в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки висунуте особі обвинувачення не відповідає диспозиції ст..130 ч.1 КУпАП, яка не передбачає відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження медичного огляду в установленому законом порядку. При цьому, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції було грубо порушено вимоги ст..268 КУпАП, оскільки не роз`яснено ОСОБА_1 його права. Крім цього, мала місце провокація, а саме підбурювання до вчинення адміністративного правопорушення зі сторони працівників поліції та в даному випадку ОСОБА_1 міг діяти в стані крайньої необхідності, так як перші надали йому вказівку покинути домогосподарство співмешканки, тоді як вже була комендантська година, а в сільській місцевості він не мав іншої можливості для виконання вказівки представника влади як заночувати у власному автомобілі вигнавши його з подвір`я в пізню пору доби, коли пересування по вулицях категорично заборонено законом в умовах воєнного стану. Окрім цього, працівники поліції не надали ОСОБА_1 допомогу в виконанні їхньої вказівки в інший спосіб, вони не запропонували його підвезти аби залишити у безпечному місці у ночі, тощо.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо дослідивши докази надані до матеріалів, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №312387, відповідно до якого зазначено суть правопорушення, про що зазначено вище;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, хитка хода, останній відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 28.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився;

- відеозапис DVD-R диску з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано як у подвір`ї починає рух транспортний засіб Opel Zefira, державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснюючи рух на розворот та прямує на виїзд із подвір`я, працівник поліції все це фіксує на камеру, після цього, коли транспортний засіб виїжджає із подвір`я бідля воріт, де стоїть працівник поліції, останній вказує на вимогу водієві ОСОБА_1 прийняти вправо, яку ним негайно виконано. На запитання працівника поліції, - «Хто дозволив Вам керувати авто?», останній відповів, що «Ви ж зобов`язали покинути домогосподарство, що я і зробив!». На запитання працівника поліції «чому в такому стані сіли за кермо, а не попросили одного із працівників поліції чи сина співмешканки?», ОСОБА_3 відповів, - «що я виконую лише вимоги та нікуди не їду, мені ж десь потрібно ночувати». У подальшому працівник поліції вказує на те, що ОСОБА_3 керує транспортним засобом в стані сп`яніння, отож має проходити огляд на місці чи в медичному закладі на визначення стану, на що водій повідомив, що «він дійсно вживав алкогольні напої, про що Вам добре відомо, оскільки у зв`язку із цим сталась сварка із дружиною». У подальшому працівник поліції оформляє матеріали про адміністративне правопорушення, кваліфікуючи дії ОСОБА_3 за ст..130 КУпАП, транспортний засіб залишено на місці події.

За клопотанням захисника судом було витребувано матеріали справи №136/2089/23 про адміністративне правопорушення за ст..173-2 ч.1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , дослідивши які судом встановлено, що постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що 28.10.2023 о 00:30 год., по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 ображав свою співмешканку ОСОБА_2 нецензурною лайкою та різними образливими словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказані матеріали було складено 28.10.2023 ПСРПП ВП №4 ВРУП ОСОБА_4 , до протоколу додано письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що вони із співмешканцем ОСОБА_1 27.10.2023 у пізню пору доби повернулись додому за адресою АДРЕСА_1 , після святкування дня народження, де вживали спиртні напої та між ними виникла сварка на ґрунті ревнощів в ході якої ОСОБА_1 ображав її нецензурною лайкою та різними образливими словами, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю.

З метою з`ясування обставин даної справи судом викликались для допиту особа, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення та протокол серія ААБ №312387 стосовно ОСОБА_1 за ст..130 ч.1 КУпАП, ОСОБА_5 , який суду пояснив, що дати та часу він не пам`ятає, однак вона відповідає зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, 28.10.2023, після початку комендантської години вони прибули із напарником на виклик, що надійшов по лінії "102" з приводу домашнього насильства в с. Приборівка. У ході вирішення сімейної сварки напарником ОСОБА_4 прийнято рішення про складання матеріалів за ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно порушника ОСОБА_1 саме він спілкувався із потерпілою ОСОБА_2 , яка наполягала на тому аби її співмешканець ОСОБА_1 покинув її місце проживання. У цей час приїхав син співмешканки та мав намір заїхати у подвір`я, а оскільки службовий транспортний засіб заважав, то він від`їхав, а син в`їхав у подвір`я, після чого ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля Opel Zefira, державний номерний знак НОМЕР_2 , та розпочав рух транспортним засобом, а оскільки він був обізнаний, що той перебував в стані сп`яніння, тому з метою припинення адміністративного правопорушення його було зупинено, він вказав на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд в установленому законом порядку, на що останній відмовився, у тому числі надати документи, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП накладено штраф, складено матеріали за ст.130 ч.1 КУпАП, так як він відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, чим порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність. Зазначив, що жодних вказівок покинути подвір`я чи інших вимог такого змісту до ОСОБА_1 не висловлював.

Також судом було допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який складав матеріали про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст..173-2 ч.1 КУпАП, який суду пояснив, що 28.10.2023 після опівночі вони прибули із напарником ОСОБА_6 на виклик, що надійшов по лінії "102" з приводу домашнього насильства. У ході вирішення сімейної сварки матеріали стосовно порушника ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 ч.1 КУпАП складались ним та фіксувались на бодікамеру, тоді як ОСОБА_6 спілкувався із потерпілою, яка наполягала на тому аби ОСОБА_1 покинув її місце проживання, тоді ОСОБА_1 запевнив, що має куди піти переночувати, отож не виносився тимчасовий заборонний припис. У цей час приїхав син співмешканки, а у подальшому, коли інцидент було вичерпано, вони із напарником вийшли за межі домогосподарства та стояли біля воріт, коли побачили, як ОСОБА_1 розпочав рух автомобілем Opel Zefira, державний номерний знак НОМЕР_2 , а оскільки їм було відомо, що останній перебував в стані сп`яніння, тому з метою припинення адміністративного правопорушення ОСОБА_6 його зупинив, в подальшому було оформлено матеріали про адміністративне правопорушення за ст..126 ч.1, 130 ч.1 КУпАП. Про те, чи давались вказівки ОСОБА_6 покинути подвір`я ОСОБА_1 він не чув.

На запити захисника ОСОБА_7 було надано інформацію ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 20.03.2024 за №3440/229/01-2024, з якої встановлено, що згідно бази «Адмінпрактика» ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності працівниками Відділу поліції №4 Вінницького РУН ГУНП у Вінницькій області 28.10.2023 за частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 1 статті 130 КУпАП та частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Після закінчення розгляду справи ОСОБА_1 відмовився отримати копію постанови, тому відповідно до статті 285 КУпАП копія постанови відносно ОСОБА_1 була відправлена поштою на адресу, яку останній вказав при розгляді справи, 30.10.2023 за вих.№ 12513/229-2024, про що була зроблена відповідна відмітка у матеріалах справи. У подальшому оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.10.2023 за частиною 1 статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 направлено до Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі, Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за вих.№ 13210/229/01-2023 від 15.11.2023 на виконання. Оригінал відеозапису подій, які мали місце 28.10.2023 під час документування вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень було скеровано на розгляд до Липовецького районного суду.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження, в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні , чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимогам ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, регулюється КУпАП (пункт 2.1. мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1ст.276 КУпАП).

Згідно із положеннями КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, ч. 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Абзацами другим та четвертим частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з положеннями статті 52 цього Закону одним із таких органів державного контролю є Національна поліція.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 16 вказаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах його компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, з подальшими змінами, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ст..130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст. 266 КУпАП (яка має назву «Відсторонення осіб від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння …») в імперативній формі передбачено правило поведінки працівників патрульної поліції у випадку, якщо у них є підстави вважати, що водії транспортних засобів перебувають у стані алкогольного (наркотичного чи іншого сп`яніння), а саме такі водії підлягають обов`язковому відстороненню від керування цими транспортними засобами.

З аналізу даної статті вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

Згідно ч.5 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім цього, процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду регулюються Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція N 1452/735), та Порядком N 1103.

Відповідно до положень «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за №1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У контексті приведених норм, огляд водія на стан сп`яніння є частиною процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, за допущені порушення ПДР, передбачені у ст. 130 КУпАП, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що "обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення". Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставлено у провину, що він, керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що було зафіксовано на технічний засіб нагрудної камери за №139 на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, водій від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування біля двору, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Суд вважає, що доводи сторони захисту в частині відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 через кваліфікацію його дій, яка не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Дотримання водієм транспортного засобу процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції є його обов`язком. Такі висновки мають місце у п.66-68 Постанова, Верховний Суд, Велика палата, від 30.06.2022 № 9901/159/19,11-4заі22, «Верховний Суд, Велика Палата».

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 інкримінується порушення саме п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ст..130 ч.1 КУпАП, то суд вважає, що ступінь "детальності" інформування обвинуваченого, відомості надані обвинуваченому, повністю були достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що було достатнім для підготовки адекватного захисту та за такі його дії настає відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з цим, суд вважає, що працівниками поліції при оформленні матеріалів стосовно ОСОБА_1 не було дотримано вимог ч.1 ст.266 КУпАП.

З аналізу даної статті вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що ним керує, затримання, вилучення посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

З дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 слідує, що його було відсторонено шляхом паркування автомобіля біля двору.

Із досліджуваного в судовому засіданні відеозапису слідує, що після виконання ОСОБА_1 вимог працівника поліції про зупинку, оформлення матеріалів, транспортний засіб залишився біля подвір`я відімкнений з відкритими дверима, а водій біля нього, жодних примусових дій щодо звільнення транспортного засобу від особи, що ним керувала працівниками поліції не вживалось, затримання не проводилось, транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу не проводилось, а відсторонення водія від керування у спосіб паркування транспортного засобу біля подвір`я за обставин цієї справи не відповідає меті такого примусового заходу та не є по суті відстороненням.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з вимогами п.1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як слідує із досліджуваного відеозапису, на якому зафіксовано адміністративне правопорушення та дії працівників поліції, вбачається, що автомобіль Opel Zefira, державний номерний знак НОМЕР_2 , розпочинає повільно рух шляхом розвороту у подвір`ї, такі дії потребували вчинення певних маневрів, цей момент відображено на камеру працівника поліції, який маючи достатньо часу його фіксувати та будучи обізнаними, що особа перебуває в стані сп`яніння, оскільки вони прибули на виклик по факту домашнього насильства та встановили такі обставини, отож несуть обов`язок припинити правопорушення, при цьому дозволяють покинути подвір`я водієві ОСОБА_1 і лише при виїзді з подвір`я, розминаючись із ними, вказують водієві про негайну зупинку, що виконується водієм та у подальшому з`ясовують - «Хто дозволив Вам керувати авто?», останній відповів, що «Ви ж зобов`язали покинути домогосподарство, що я і зробив». На запитання працівника поліції «чому в такому стані сіли за кермо?», ОСОБА_3 відповів «що я виконую лише вимоги та нікуди не їду, мені ж десь потрібно ночувати».

У судовому засіданні, особа, що склала матеріали за ст..130 ч.1 КУпАП ОСОБА_6 не визнав факту надання ОСОБА_1 вказівки покинути домоволодіння, однак надання такої вказівки, в тому числі ним, підтверджується матеріалами відеозапису доданого до протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП та такі обставини узгоджуються із поясненнями наданими в судовому засіданні особою, яка притягується до відповідальності.

Зважаючи на те, що працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, тому вказане ставить під сумнів надані ним пояснення та дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини», «Лауко проти Словаччини», «Луц проти Німеччини».)

У рішенні по справі «Нечипорук і Ионкало проти України» ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008р.).

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, висловленої у чисельних рішення цього суду («Енгель та інші про ти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Обставини на які покликається сторона захисту, що саме на виконання вимог працівника поліції ОСОБА_1 сів в транспортний засіб та покину подвір`я, працівниками поліції не спростовано, жодних належних доказів суду не надано, попри те, що в ході допиту як свідка, ОСОБА_4 повідомив, що правопорушення, які було складено у цей день за ст..126 ч.1, 130 ч.1 та ст..173-2 ч.1 КУпАП усі фіксувались на бодікамери, однак на підтвердження вказаних обставин, а ні до протоколі, який є предметом цього розгляду, а ні до матеріалів справи, які витребовувались судом №136/2089/23 та були предметом дослідження у цій справі відеозаписів, а ні на адвокатський запи захисника надано суду не було, окрім того, що був безпосередньо переглянутий судом та якому надано оцінку.

Отож незважаючи на те, що працівники поліції були обізнані, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння, дали йому неправомірну вказівку, щоб він покинув домогосподарство, при цьому будучи очевидцями того що особа сів за кермо, маючи достатньо часу припинити правопорушення, жодних дій не вживали, тим самим спровокували ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній здійснив рух транспортного засобу на вимогу працівника поліції та сам працівник поліції достовірно знав, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вищезазначена дія працівників поліції була спрямована не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складанням матеріалів про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантіїст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

З огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення (основне й додаткове), можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення є більшим, ніж за вчинення деяких кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на наведені мотиви, суд не бере до уваги у якості доказів вини ОСОБА_1 складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ N 312387 від 28.10.2023, Акт огляду та направлення, оскільки наведені докази, як і всі інші докази, вказані у протоколі, є недопустимими доказами.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 130, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Повний текст постанови суду складено 15.04.2024.

Суддя Світлана ШПОРТУН