Справа № 128/1198/23
Провадження № 33/801/360/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Шибінського Олександра Володимировича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

У скарзі зазначає, що на відеозаписі не видно та не зафіксовано, що він рухався і його було зупинено працівниками поліції. Автомобілем він керував напередодні ввечері, однак, після поломки автомобіля залишив його при краю вулиці неподалік свого домогосподарства, а вранці подзвонив до свого товариша, щоб він йому допоміг, на що товариш погодився. Він сів в салон автомобіля лише для того, щоб відкрити капот автомобіля та мати доступ до двигуна, увімкнув ключем замок запалювання, від чого включилися габарити фар в автомобілі. В цей час під`їхали працівники поліції. Він заперечував щодо проходження огляду, оскільки автомобілем не керував. Йому повідомили неправдиву інформацію, що він може пройти огляд в медичному закладі на протязі трьох годин, що не відповідає дійсності, так як освідування можна пройти на протязі двох годин відповідно до чинного законодавства. Поліцейська повідомила про те, що він рухався за межами населеного пункту без ввімкнених габаритних вогнів фар автомобіля, хоча в протоколі вказано, що місцем перебування автомобіля та місцем складання протоколу є АДРЕСА_1 . Також причиною зупинки вказано те, що він перебував без посвідчення водія, однак, він його не брав з дому, так як нікуди не мав рухатися поломаним автомобілем. Відеозапис не є безперервним. Ознак його перебування в стані алкогольного сп`яніння на відео не вбачається. Час протоколу, який в ньому зазначений, та зазначений на відеозаписі відрізняється. У протоколі вказано, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, однак, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами тільки в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Шибінського О.В., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №312589, складеного поліцейським СРПП ВП №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції сержантом поліції Зловою Н.В., 22 березня 2023 року о 10 год. 05 хв. в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області по вул. Гагаріна, 60, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом АЗЛК 2141, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі і на місці зупинки відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що факт керування ним транспортним засобом не підтверджений матеріалами справи, однак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягають як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про доведеність як факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний висновок ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №312589 від 22 березня 2023 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не зазначив.

З відеозапису з портативного відеореєстратора (нагрудної камери поліцейського) вбачається, як автомобіль ОСОБА_1 знаходиться на краю проїзної частини із увімкненим двигуном та ліхтарями. До автомобіля підішла поліцейська і зазначила, що ОСОБА_1 вирішив включити денне світло, оскільки побачив їх. На запитання куди їде ОСОБА_1 відповів, що їде у м. Літин у військкомат.

Хоча на відеозаписі з портативного відеореєстратора і не зафіксовано моменту зупинки, однак, ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він був зупинений працівниками поліції. Про те, що автомобіль не працював і знаходився в неробочому стані ОСОБА_1 працівникам поліції не повідомив.

Клопотань про виклик свідка товариша, який допомагав, за словами ОСОБА_1 , ремонтувати автомобіль та який міг би підтвердити (чи спростувати) позицію ОСОБА_1 останній не заявляв.

Також в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №179290, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що 22 березня 2023 року о 10 год. 05 хв. в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області по вул. Гагаріна, 60, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п.п.9.8 Правил дорожнього руху, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.п.2.1 а Правил дорожнього руху (а.с.3).

Вказаною постановою також підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Доказів оскарження вказаної постанови матеріали справи не містять.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 спочатку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а в подальшому як в закладі охорони здоров`я, так і на місці за допомогою спеціального технічного засобу приладу Драгер. Згоди на проведення огляду ОСОБА_1 не надав, просив його пробачити.

ОСОБА_1 не заперечує в апеляційній скарзі факту відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Та обставина, що поліцейські повідомили ОСОБА_1 про можливість пройти огляд в закладі охорони здоров`я протягом трьох годин з моменту зупинки, що, як він стверджує, не відповідає дійсності, то варто зазначити наступне.

У пункті 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року 31103 зазначено, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Тобто це обов`язок поліцейського забезпечити проведення огляду в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Крім того, ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я в порядку самозвернення так і не звернувся, оскільки доказів на підтвердження цьому не надано.

Перед зазначенням цієї інформації ОСОБА_1 не висловив згоди на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи скарги з приводу того, що відеозапис не є безперервним також відхиляються апеляційним судом, оскільки факт ненадання безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду, і які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.

ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин та не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності.

Розбіжність інформації щодо місця вчинення правопорушення та складення документів на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не впливає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що підстав вказувати в протоколі про адміністративне правопорушення про керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння не було, оскільки ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами тільки в стані алкогольного сп`яніння.

Вказана позиція є хибною, оскільки ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння .

У пункті 8 згаданого Порядку №1103 зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський склав протокол, в якому зазначив ознаки сп`яніння і дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало