ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/712/24 Справа № 237/6565/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходько В.А. Суддя у 2-й інстанції - Куракова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.01.2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., -

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 16.11.2023 р., будучі військовою службовою особою, обіймаючи посаду командира роти вогневої підтримки ВЧ НОМЕР_1 , не доповів своєму керівнику командиру військової частини про відсутність на тимчасовому місці дислокації військової частини солдата ОСОБА_2 , що позбавило командування військової частини можливості вчасно вжити заходи щодо припинення скоєння правопорушення солдатом ОСОБА_2 .

Постановою Марї`нського районного суду Донецької області від 25.01.2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що ОСОБА_2 фактично не перебував у його підпорядкуванні, судовий розгляд в порушення вимог КУпАП проведено у його відсутність. Просить провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 268 КУпАП визначено вичерпний перелік статей КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою.

Ст. 172-15 КУпАП, за якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, до вказаного переліку не входить.

Про дату, час та місце апеляційного розгляду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлена у передбачений КУпАП строк, клопотань про відкладення апеляційного розгляду з поважних причин не надійшло.

Правопорушнику надано об`єктивну можливість прибути до суду та прийняти участь під час апеляційного розгляду, однак останній даною можливістю не скористався.

Крім того, апеляційний розгляд за своєю суттю є переглядом вже ухваленого рішення, а не безпосередній розгляд справи по суті, який відбувся в суді першої інстанції, з огляду на усічені повноваження суду апеляційної інстанції, передбачені ст. 294 КУпАП.

Таким чином вважаю за можливе розглянути дану справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення за таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що суддя районного суду вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Положеннями ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНКХ-2 № 4318 від 19.11.2023 р. за участю ОСОБА_1 , який підписаний останнім без жодних зауважень (а.с. 1-4);

- копією посвідчення офіцера ОСОБА_1 на 1 арк. (а.с. 5);

- копією витягу з наказу № 3052/дск від 04.09.2023 р. на 1 арк. (а.с. 6);

- копією рапорта ОСОБА_1 (а.с. 7);

- доповіддю № 408 від 16.11.2023 р. за фактом СЗЧ ОСОБА_2 (а.с. 8);

- поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 9).

Дані докази є належними та допустимими, вони повністю між собою узгоджуються та в сукупності, з урахуванням критерія «поза розумним сумнівом», підтверджують вину ОСОБА_1 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Як вбачається з витягу з наказу № 3052/дск від 04.09.2023 року наказано начальнику командного пункту вести постійний контроль за функціонуванням командного пункту, своєчасним наданням оперативної інформації між підрозділами А7271 сусідам та старшому начальнику. Забезпечити та організувати охорону та оборону КСП в/ч НОМЕР_1 силами комендантського відділення згідно «Плану оборони та охорони КСП в/ч НОМЕР_1 », продовжити виконання завдань з оборони та охорони КСП в/ч НОМЕР_1 військовослужбовцям РВП в/ч НОМЕР_1 у складі: солдата ОСОБА_2 стрільця-зенітника зенітне ракетне відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу. Вказаний наказ згідно пояснень ОСОБА_2 від 15.11.2023 року доведений останньому в усному порядку 04.09.2023 року капітаном ОСОБА_1 . Попри це згідно пояснень ОСОБА_2 з 05.09.2023 року останній фактично самовільно вирушив із АДРЕСА_2 до АДРЕСА_2 для отримання медичної допомоги.

Згідно копії рапорту ОСОБА_1 факт відсутності ОСОБА_2 було ним встановлено о 12-00 год. 16.11.2023 року під час перевірки особового складу, тобто фактично після більш ніж двох місяців перебування ОСОБА_2 в самовільному залишенні військової частини.

Посилання апеляційної скарга на результати службового розслідування (згідно наказу № 743 від 05.12.2023 р.) є безпідставними, адже у вказаному службовому розслідуванні взагалі не встановлено свідків вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_2 , не наведено їх пояснень, не усунуто протирічь між поясненнями солдата ОСОБА_2 та іншими доказами щодо дати самовільного залишення військової частини.

Крім того, за результатами службового розслідування вбачаються в діях ОСОБА_2 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, однак вказана диспозиція передбачає лише відповідальність за самовільне залишення військової частини понад трьох діб, в той час як службовим розслідуванням встановлено відсутність саме 16.11.2023 р., а тому результати вказаного службового розслідування не є вірогідними та не приймаються судом до уваги.

З доданих до протоколу матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді командира відділення та маючи у підпорядкуванні ОСОБА_2 , невчасно сповістив про факт самовільного залишення військової частини з боку ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 до апеляційного суду не надано доказів звернення для оскарження дій працівників ВСП, які, на його думку, незаконні.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУпАП прийняв до уваги характер вчиненого правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, і наклав на правопорушника справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17 000 гривень.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 та скасування постанови суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.01.2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова