ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/349/24 Справа № 215/4506/22 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Вірка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Вірка В.В. на постанову судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 04.11.2022 року о 10.00 год. в м. Кривому Розі, Тернівському районі, по вул. Аліма Солоніченка, біля будинку 1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом М2140Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд пройшов на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку, за допомогою газоаналізатора Alkotest 7510, прилад ARHK 0031 результат огляду позитивний складає 0,86 ‰, тест №61 від 04.11.2022 р. з результатом згоден, зафіксовано на нагрудний реєстратор 411648, 471662, 475777, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Вірко В.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що строк на апеляційне оскарження постанови ним пропущено з поважних причин, оскільки вперше з апеляційною скаргою він звернувся в межах строку на апеляційне оскарження, однак апеляційна скарга була повернута з підстав ненадання доказів на підтвердження його повноважень у Дніпровському апеляційному суді. Постанову судді вважає незаконною, необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що під час розгляду справи суд самостійно вдався до виправлення географічної назви вулиці у протоколі. Не викликав для допиту свідка ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом та був очевидцем подій, які сталися. Вказує, що суддя перед початком розгляду справи не роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки згідно вимог чинного законодавства, незаконно прийняв на себе функції органу обвинувачення, не надав можливості переглянути відеозаписи. Вважає, що суд під час розгляду справи порушив принцип змагальності сторін та безпосередності судового розгляду, оскільки скористався спрощеним підходом до судового розгляду, не призначив судову експертизу комп`ютерної техніки, самостійно вишукував докази, вибірково та не об`єктивно з`ясував обставини справи та, на його думку, не керувався критерієм доведення «поза розумним сумнівом». На його думку, протокол не може бути належним доказом, оскільки при його складанні допущені численні порушення, а саме: протокол складено неповноважною особою; протокол заповнений мілким рукописним шрифтом та містить ніким не означені, незрозумілі та непередбачувані скорочення і абревіатуру; формулювання суті правопорушення є некоректним і неправильним; в протоколі не зазначено ознак алкогольного сп`яніння; римскими цифрами зазначено частину статті; невірно зазначена географічна назва вулиці; зазначені у протоколі акт огляду та направлення на огляд не були надані ОСОБА_1 . Звертає увагу, що температурний показник у дублікаті чеку драгера +19?С не співпадає з погодними умовами у цей день та час, що свідчить про значну технічну похибку вимірювального приладу. До матеріалів справи не додано жодного документу щодо встановлення особи правопорушника. Вказує, що наданий суду відеозапис не є безперервним, що є порушенням Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, та не може бути належним доказом в розумінні положень процесуальних кодексів України. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, у зв`язку з чим, всі наступні вимоги працівників поліції останній не зобов`язаний був виконувати, а всі складені відносно нього документи не можуть бути належними та допустимими доказами. Вказує, що ОСОБА_1 при проведенні огляду не було роз`яснено та забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним порушенням права на захист. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем, про що свідчить відсутність у матеріалах справи акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Під час розгляду справи захисником подано клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 бажає особисто приймати участь у розгляді справи, однак в теперішній час позбавлений такої можливості, оскільки перебуває у лавах Збройних Сил України та виконує конституційний обов`язок.

Перевіривши доводи захисника на обґрунтування клопотання про зупинення провадження, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено законодавцем в ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

Так, з огляду на положення ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Крім того, апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана захисником Харчука А.П., а тому процесуальних порушень, зокрема порушення права на захист та права на доступ до правосуддя, апеляційний суд не вбачає, оскільки суд вправі розглянути справу за відсутністю особи, що скоїла правопорушення, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, за наявністю відомостей про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Враховуючи, що інтереси ОСОБА_1 в апеляційному суді представляє захисник Вірко В.В., приходжу до висновку, що в даному випадку справу можливо розглянути за відсутності ОСОБА_1 , без порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права на захист та доступ до правосуддя.

Для забезпечення дотримання гарантій щодо справедливого розгляду сприви у розумінні ст.6 Конвенції апеляційним судом було вжито заходи по залученню для участі у справі прокурора.

Листом вх. № ЕП-2581 від 20.02.2024 року отримано відповідь, згідно якої правові підстави для прийняття прокурором участі у судовому засіданні у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні, оскільки спеціальним Законом, який визначає порядок у справах про адміністративні правопорушення, а також Законом, який регламентує правові засади організації і діяльності прокуратури, не передбачено прийняття прокурором участі в апеляційному перегляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Хоча сторона захисту наполягає на відсутності вини ОСОБА_1 , його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 395482 від 04.11.2022 року, згідно якого 04.11.2023 року о 10 годині в м. Кривий Ріг Тернівський район по вул. Аліма Солоніченка біля будинку 1 гр. ОСОБА_1 керував тз М21401Д реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд пройшов на місці зупинки ТЗ у встановленому законом порядку, за допомогою газоаналізатора Alkotest 7510, прилад ARHK-0031 результат огляду позитивний складає 0,86 ‰, тест №61 від 04.11.2022 р. з результатом згоден, зафіксовано на нагрудний реєстратор 411648, 471662, 475777, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України.

Результатом проведення тесту з використанням Drager Alcotest 7510 0,86 ‰ від 04.11.2022 року та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 власноручно зазначив про згоду з результатами проведеного огляду.

Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , факт виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, факт підтвердження вживання алкоголю напередодні, здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager та зафіксовано результат 0,86 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Результат огляду на стан сп`яніння 0,86 ‰ із яким ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, наоснові яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами. Протокол підписаний ОСОБА_1 , який будь-яких зауважень у протоколі не зазначив, а лише вказав, що пояснення надасть адвокат. Підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Тож посилання в апеляційній скарзі на невірне зазначення у протоколі вулиці, заповнення протоколу мілким рукописним шрифтом, наявність ніким не означених, незрозумілих та непередбачуваних скорочень і абревіатуру, неправильне формулювання суті правопорушення, зазначення римскими цифрами частини статті на увагу не заслуговують.

Твердження захисника про недопустимість в якості доказу відеозапису, у зв`язку із тим, що оптичний диск не підпадає під визначення електронного доказу, передбаченого процесуальними кодексами, є безпідставними, оскільки сторона захисту посилається на норми, які не регулюють порядок розгляду даної категорії справ про адміністративні правопорушення.

Норми КУпАП, за якими проводиться розгляд протоколів про адміністративне правопорушення за даною категорією справ, не містять вимог щодо процедури оформлення відеозаписів поліцейських, які є додатком до протоколу.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.

Виказані в апеляційній скарзі сумніви щодо правильності роботи приладу, яким було здійснено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що призвело до недостовірності результату, на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Так, згідно з п.п.1,3 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в п.43 вказано газоаналізатори "DragerAlcotest", реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Газоаналізатори "DragerAlcotest" сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за №UA-МІ/1-96-2014 від 01 вересня 2014 року та, відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію №14455/2014, внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України.

Відповідно до технічних параметрів робочих умов, з якими можна ознайомитися у відкритих джерелах інформації, під час експлуатації приладу «Drager Alcotest 7510» встановлена допустима температура від -10 до +40°С

Даних про те, що прилад «Drager Alcotest 7510» застосовувався при нижчій, або вищій температурі, ніж передбачено інструкцією, суду не надано, а температура +19°С зазначена в тесті № 61 від 04.11.2022 року, жодним чином не свідчить про його несправність, а може свідчити лише про те, що він до проведення тестування перебував у транспортному засобі, в якому на той час був відповідний температурний режим.

Крім того, «DragerAlcotest 7510» є приладом для проведення швидкого вимірювання концентрації алкоголю у повітрі, що видує людина. При цьому він не є термометром та не відноситься до приладів, якими вимірюється зовнішнє повітря. Отже, доводи сторони захисту, що визначена приладом «DragerAlcotest 7510» зовнішня температура повітря не відповідає температурним ознакам станом на дату інкримінованого порушення на увагу не заслуговують.

З приводу посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій серед іншого зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічні вимоги містяться у п.2.4 Правил дорожнього руху, який покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського зупинитися та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу може бути не тільки безпосереднє порушення водієм ПДР, а й наявність у поліцейського достатніх підстав вважати, що водій вчинив або має намір вчинити правопорушення.

Особу ОСОБА_1 встановлено за посвідченням водія НОМЕР_2 виданого 16.06.2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передачі керування іншій уповноваженій особі, спростовуються доданим до протоколу відеозаписом, на якому роз`яснено ОСОБА_1 про те, що він відсторонений від керування транспортним засобом, а реєстраційне свідоцтво та автомобіль передані знайомому ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні пояснив, що він керував транспортним засобом М2140Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився та пішов до аптеки, а коли прийшов назад то дізнався, що на ОСОБА_1 складають протокол про адміністративне правопорушення, оскільки з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та у розмові з працівниками поліції підтвердив, що їде з магазина до батьків, вказавши при цьому рукою на їх будинок. Присутність свідка ОСОБА_2 на жодному з відеозаписів не зафіксовано.

Надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, на думку апеляційного суду, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Вірку В.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу захисника Вірка В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя