ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/41/24Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 33/817/130/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Як визнав суд, 31 грудня 2023 року о 21 год. 31 хв. на автодорозі М-09 32 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest+7510 ALRM-0278 (повірка дійсна до 07.06.2024 року) та проведення такого огляду в КНП Зборівська лікарня категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що адміністративне стягнення у виді штрафу разом з позбавленням права керування транспортним засобом мають каральний і стримуючий характер. Звертає увагу, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України, а тому таке адміністративне провадження слід вважати по суті кримінальним.

Звертає увагу, що суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення в судове засідання не викликалась судом, та не допитувалась, відповідних пояснень не давала.

Також вказує на порушення судом першої інстанції положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу, що апелянт пов`язує з тим, що під час провадження у суді першої інстанції не було сторони обвинувачення або прокурора.

Просить скасувати постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.247 КУпАП.

Заслухавши апелянта - особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15.01.2024 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 630578 від 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2023 року о 21 год. 31 хв. на автодорозі М-09 32 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7510 ALRM-0278 (повірка дійсна до 07.06.2024 року) та проведення такого огляду в КНП Зборівська лікарня водій категорично відмовився.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудними камерами працівників патрульної поліції зафіксовано як транспортний засіб марки HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху, а саме здійснив перетин подвійної суцільної лінії, чим порушив вимоги п.п. 8.5.1 ПДР України.

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння і запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, від чого водій відмовився, як і в подальшому відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Стосовно доводів апелянта що адміністративне стягнення у виді штрафу разом з позбавленням права керування транспортним засобом мають каральний і стримуючий характер, апеляційний суд констатує, що стягнення у вигляді адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини.

Що стосується доводів апелянта про необхідність участі у провадженні сторони обвинувачення, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.7 КУпАП, яким регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Підстав стверджувати про упередженість суду першої інстанції, в засіданні якого апелянт брав участь та мав можливість повністю скористатись своїми правами, визначеними ст.268 КУпАП, а також в порушенні принципу змагальності чи у виконанні місцевим судом функції обвинувачення, як про це стверджується в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності прийнятого судом першої інстанції рішення на підставі вищевказаних матеріалів справи апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для закриття провадження у даній справі, що слідує з поданої апеляційної скарги, відсутні.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя