Справа № 152/1609/23
Провадження № 33/801/39/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУПАН,

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД N?396300, ОСОБА_1 13 листопада 2023 року о 16 год.28 хв. по вул. Ватутіна у м. Шаргороді керував транспортним засобом автомобілем Lifan, д.н.3. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп?яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп?яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожного руху, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,8 грн.

Постанова мотивована наявністю у справі доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння , а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з?ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нову постанову про призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Зазначив, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано його щире каяття та визнання вини, внаслідок чого застосовано надто суворе покарання.

В судове засідання ,призначене апеляційним судом на 11.01.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, просив розгляд справи відкласти так як «на даний момент не має можливості найняти адвоката, через безвісти зниклого брата». Розгляд справи відкладено на 25.01.2024 року.

25.01.2024 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду із заявою ,що надійшла в електронному вигляді про відкладення розгляду справи через хворобу. При цьому на підтвердження хвороби надав не посвідчену належним чином ксерокопію довідки ,виданої фізичною особою-підприємцем лікарем ОСОБА_2 .

31.01.2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи ,призначеної на 01.02.2024 року через хворобу гострий бронхіт.

Враховуючи те, що за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи неодноразово відкладався, строк розгляду справи про адміністративні правопорушення є скороченим 20 днів , а також те, що ОСОБА_1 не оскаржує встановлені судом першої інстанції обставини скоєного і склад адміністративного правопорушення ,а лише призначене покарання у вигляді позбавлення прав ,апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов?язаний з?ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обгрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N?396300, ОСОБА_1 13 листопада 2023 року о 16 год.28 хв. по вул. Ватутіна у м. Шаргороді керував транспортним засобом Lifan, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп?яніння (запах роту з порожнини рота, невиразна мова, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп?яніння ОСОБА_1 відмовився.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп?яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, незалежно від того чи був тверезим водій на час відмови чи ні, відтак, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу і вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 7 ст. 294 КУПАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 постанову суду в частині встановлення судом обставин події, складу адміністративного правопорушення та його вини у скоєному не оскаржує , а не погоджується лише із неврахуванням судом обставин, що пом?якшують його відповідальність при призначенні покарання, відтак, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував його щире каяття, визнання вини у вчиненому правопорушенні та призначив надто суворе покарання не заслуговують на увагу.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Альтернативного покарання санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУПАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом?якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника не повинні враховуватись (Гл. 10 КУпАП).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем в стані алкогольного сп?яніння, умисно вчинив адміністративне правопорушення, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов?язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, його поведінку, характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства і становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров?ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення і меті адміністративного стягнення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки останні ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУПАП,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. Г. Копаничук