Справа № 135/26/24
Провадження № 3/135/22/24
ПОСТАНОВА

іменем України

17.01.2024 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Бодачевського Р.В., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 поліцейським офіцером громади Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Цюпко М.П. було складено протокол серії АПР18 № 723304 про те, що 20.12.2023 о 13 год 30 хв в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , яке виражалось в нецензурній лайці, образах, погрозах та сексуальному домаганні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що з ОСОБА_2 він розлучився 05.06.2023, але не живуть вони разом довше. Після розлучення двоє спільних дітей залишились проживати з колишньою дружиною. У грудні 2023 року він вирішив звернутися до адвоката з приводу поділу спільного майна з колишньою дружиною, на що адвокат йому порадив вирішити це питання в досудовому порядку. З цією метою він приїхав до місця проживання ОСОБА_2 та почав з нею розмову про поділ майна. Однак, розмова не склалася, ОСОБА_2 вибігла з будинку на вулицю, він вийшов за нею і поїхав. Через деякий час він вирішив продовжити розмову і знову повернувся до будинку колишньої дружини. Однак, ОСОБА_2 перебувала в емоційному стані, почала ображати його, бити вазони. Він зрозумів, що розмови не вийде і щоб не продовжувати конфлікт, вийшов з будинку і поїхав. Потім він дізнався від знайомих, що до будинку на виклик приїжджала поліція. Під час описаних вище подій, які відбувались в будинку, він з колишньою дружиною були вдвох, інших очевидців подій не було. Вважає, що обставини, на які вказує його дружина є надуманими, а працівник поліції тривалий час, а саме з 20.12.2023 по 02.01.2024, вагаючись та не здобувши жодного доказу на підтвердження вказаним ОСОБА_2 обставин, безпричинно склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що не мав наміру вчиняти домашнє насильство, а лише владнати питання поділу спільного майна з колишньою дружиною. Вважає, що за таких обставин, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП. На уточнюючі запитання відповів, що перший раз прибув до будинку колишньої дружини десь о 13 год 45 хв, пробув там близько 5 хв, другий раз прибув близько 13 год 55 хв, пробув там близько 5 хв. З приводу дій колишньої дружини в органи поліції не звертався, доказів на підтвердження своїх показів подати не може. Письмові пояснення надав через тривалий час тому, що був відсутній в місті з поважних причин.

Також ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просив провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Викладені в клопотанні обставини, як на обґрунтування підстав закриття провадження в справі, в цілому ідентичні його показам під час судового розгляду.

На підтвердження наявності не вирішених питань поділу спільного майна з колишньою дружиною ОСОБА_2 надав суду: рекомендацію його захисника про врегулювання спору у досудовому порядку, яка датована 18.12.2023, а також датований цього ж числа договір про надання правової допомоги у справі про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Бодачевський Р.В. повністю підтримав позицію свого підзахисного.

Потерпіла ОСОБА_2 суду показала, що з ОСОБА_1 розлучилася у червні 2023 року, але відносини між ними зіпсовані були вже досить давно. Після розлучення колишній чоловік вільно відвідував її будинок, спілкувався з дітьми, обідав в неї, вони поважали один одного. 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 прийшов до неї додому, сказав, що відвезе дитину до логопеда, і після чого хоче поговорити з нею. Він завіз дитину десь о 13 год 20 хв, та за п`ять хвилин повернувся. Почалася розмова, під час якої колишній чоловік почав кричати, обзивати її, при цьому про спільне майно жодної згадки не було. Потім сказав, що вона має віддати йому всі подарунки, які він їй дарував, на що вона погодилась, але вказала, що не зможе цього зробити, так як подарунки на даний час відсутні у будинку. Далі ОСОБА_1 видер у неї мобільний телефон, схопив за руки, штовхнув на підлогу, чіпав за груди. Потім кинув на диван та почав чіпати за сідниці. У відповідь вона почала голосно кричати, що напевно чули всі сусіди. Потім вона вирвалась і вибігла на вулицю, підійшла до сусідки, взяла в неї мобільний телефон та викликала поліцію, якій пояснила ситуацію. Однак, в процесі спілкування з поліцією побачила, що колишній чоловік вийшов з будинку, сів в автомобіль та поїхав, а тому вона скасувала виклик працівників поліції. Через п`ять хвилин ОСОБА_1 повернувся, продовжив обзивати її нецензурною лайкою, після чого вона вибігла на вулицю, пішла до сусідки, де знову з мобільного телефону останньої викликала працівників поліції, яких очікувала у сусідки. В неї з будинку пропала велика скриня з прикрасами, в чому вона підозрює колишнього чоловіка. Потім приїхав наряд поліції, з якими був і колишній чоловік, який трохи побув і кудись подівся. Поліцейський склав протокол про прийняття заяви і відібрав в неї пояснення. Мобільний телефон пізніше їй повернув брат колишнього чоловіка. Вона зверталася до поліції за результатами та надавала поліцейському уточнюючі власноручно написані письмові пояснення на 4-аркушах, які відсутні в матеріалах справи з невідомих їй причин. На уточнюючі запитання відповіла, що внаслідок дій її колишнього чоловіка в неї тілесних ушкоджень не було, вона не зверталась з цього приводу за медичною допомогою. Під час конфлікту в будинку перебувала вона та її чоловік, інших осіб не було. Вказані події можуть підтвердити її сусіди. Вважає, що діями колишнього чоловіка їй була завдана шкода психічному здоров`ю, в неї був сильний нервовий зрив на фоні пережитого стресу.

Суд констатує, що потерпілій неодноразово роз`яснювалося право подати докази на підтвердження своїх тверджень або клопотати перед судом про виклик свідків. Потерпілою будь-яких письмових або електронних доказів суду не надано, відповідних клопотань не заявлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, потерпілої ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 245 КпАП України, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Частина 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КпАП України, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Для складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вказаних вище ознак. У разі відсутності хоча б однієї з ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Слід зазначити, що конфлікт (лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 723304 від 02 січня 2024 року ОСОБА_1 20.12.2023 року о 13:30 год за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , яке виражалось в нецензурній лайці, образах, погрозах та сексуальному домаганні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

На підтвердження вини ОСОБА_1 матеріали справи містять: протокол про адміністративне правопорушення, протокол прийняття заяви про правопорушення, рапорт працівника поліції, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

За змістом ст. 254, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративного правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі й ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення містить в собі фактичні дані про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими він не має переваги та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі судом приймається відповідне рішення.

Суд вважає, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу прийняття заяви про правопорушення, рапорту працівника поліції, форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (які є протилежними за своїм змістом), за відсутності очевидців конфлікту між сторонами, не доводять «поза розумним сумнівом» винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими.

Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Відповідно до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим, зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами.

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в суді не заперечує наявність конфлікту між ним та колишньою дружиною, який виник 20.12.2023. Натомість стверджує, як у своїх наданих поліцейському під час оформлення матеріалів письмових поясненнях, так і в наданих суду усних поясненнях, що конфлікт між ними стосувався виключно поділу майна, в нього не було наміру вчиняти домашнє насильство будь-якого характеру, зазначені його колишньою дружиною обставини про вчинення ним насильницьких дій заперечує.

Натомість потерпіла підтверджує наявність конфлікту з її колишнім чоловіком, який, на її думку, виник через його ревнощі. Однак, стверджує про вчинення під час даного конфлікту її колишнім чоловіком насильницьких дій відносно неї, внаслідок яких була завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю.

При цьому потерпіла повідомила, що викладені нею обставини можуть підтвердити свідки, які є її сусідами. В цьому випадку суд звертає увагу на те, що потерпілій неодноразово роз`яснювалося право подати докази на підтвердження своїх тверджень або клопотати перед судом про виклик свідків. Потерпілою будь-яких письмових або електронних доказів суду не надано, відповідних клопотань не заявлено.

Крім того, поліцейським протягом тривалого часу, який пройшов з моменту фіксації заяви потерпілої до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення (20.12.2023 02.01.2024), так і після відібрання в ОСОБА_1 письмових пояснень, в яких він повністю заперечує викладені потерпілою обставини, не зроблено жодних дій для здобуття всіх доказів у справі для підтвердження або спростування заявлених потерпілою обставин, наприклад встановлення очевидців подій та відібрання в них пояснень.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 таких дій, які б відповідали ознакам домашнього насильства.

Згідно статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Ураховуючи наведене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Відтак, ураховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь, зважаючи на те, що вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доведено, суд вважає необхідним провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 256, 268, 278 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 723304 від 02.01.2024 року, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Суддя