Справа № 151/629/23
Провадження № 33/801/133/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П., розглянув апеляційну скаргу адвоката Рижавського С. С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статями 124, 1224 КУпАП, частиною четвертою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП, частиною четвертою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення, відповідно до статті 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 07 вересня 2023 року о 20:00 год по вул. Дружби в с. Ольгопіль Гайсинського району Вінницької області, керуючи автомобілем марки «CHEVROLET NIVA», державний номерний знак НОМЕР_1 , останній не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на пішоходів, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Після цього, ОСОБА_1 залишив місце ДТП, до якої був причетний, чим порушив вимоги п. 2. 10 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП, та після ДТП за його участю вживав алкогольні напої, чим порушив вимоги п. 2.10 «є» ПДР, за що передбачена відповідальність частиною четвертою статті 130 КУпАП.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП, частиною четвертою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі адвокат Рижавський С. С., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відтак судом винесено постанову без повного встановлення усіх обставин справи, що мали значення для її правильного вирішення;

судом першої інстанції не досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень;

судом безпідставно покладено в основу винуватості ОСОБА_1 неналежний доказ, а саме постанову про закриття кримінального провадження від 22 вересня 2023 року, яка скасована постановою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури від 13 жовтня 2023 року, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови;

місцевим судом безпідставно взято до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, оскільки такі пояснення не надавались останнім в судовому засіданні під присягою;

у протоколах про адміністративні правопорушення відсутні відомості про потерпілих, а також про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків;

схема місця ДТП не відповідає вимогам законодавства та є неналежним доказом у справі;

висновок щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08 вересня 2023 року складений формально та з грубими порушеннями, а саме: огляд проведено через шість годин після ДТП; висновок не містить прізвища, ім`я та по батькові лікаря, який здійснював огляд, а також підпису ОСОБА_1 ; огляд проведено без відеофіксації та у відсутність свідків;

матеріали справи не містять доказів щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП, а також нанесення матеріальних збитків потерпілим.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як слідує з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді цієї справи суддя місцевого суду не в достатній мірі дослідив усі обставини вчинених правопорушень.

Відповідно до частини другої статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми слідує, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Відтак на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення статтею 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції встановлено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП, частиною четвертою статті 130 КУпАП обґрунтовується, зокрема, постановою про закриття кримінального провадження від 22 вересня 2023 року.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що 13 жовтня 2023 року постановою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Бурковського Ю. В. указану постанову скасовано та матеріали кримінального провадження направлено для подальшого досудового розслідування.

Відтак висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП, частиною четвертою статті 130 КУпАП обґрунтовано неналежним доказом, що є суттєвим порушенням норм адміністративного закону, яке тягне безумовне скасування судового рішення.

Ураховуючи викладене, постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2023 року слід скасувати з прийняттям нової постанови.

Згідно з пунктом 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Частиною сьомою статті 38 КУпАП встановлено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

З матеріалів справи слідує, що постановою старшого слідчого ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Завальнюка О. В. від 24 жовтня 2023 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 2861 КК України закрито.

Відтак строк накладення адміністративного стягнення за вчинення інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП, закінчився 24 січня 2024 року.

Отже КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Приписи статті 247 КУпАП є імперативними та чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а зроблено висновок, що:

«визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку».

Стаття 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Отже при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи, що з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплинули строки, передбачені статтею 38 КУпАП, провадження у справі за статтями 124, 1224 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Разом з цим, при розгляді справи судом апеляційної інстанції не проводиться дослідження доказів у справі та не вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 1224 КУпАП.

Після спливу строків, передбачених статтею 38 КУпАП, у відповідності до вимог статті 247 КУпАП, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості досліджувати та давати будь-яку оцінку доказам у справі, а також встановлювати наявність вини особи у скоєному.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 130 КУпАП, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 133847 від 19 грудня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 07 вересня 2023 року о 20:00 год по вул. Дружби в с. Ольгопіль Гайсинського району Вінницької області, керував транспортним засобом марки «CHEVROLET NIVA», державний номерний знак НОМЕР_1 , та після ДТП за його участю вживав алкогольні напої, чим порушив вимоги п. 2.10 «є» ПДР.

Відповідно до пункту 2.10 «є» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі.

За порушення вимог пункту 2.10 «є» ПДР України, передбачена відповідальність за частиною четвертою статті 130 КУпАП.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння знайшов своє відображення у статті 266 КУпАП, приписах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядку).

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Установлено, що огляд з метою встановлення стану сп`яніння водія ОСОБА_1 здійснювався лікарем КНП «Бершадська ОЛІЛ».

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

За змістом 16 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду (далі висновок щодо результатів медичного огляду).

Усі записи у висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими (пункт 18 розділу ІІІ Інструкції).

Форма та зміст висновку щодо результатів медичного огляду затверджено у додатку 4 до інструкції.

За змістом додатку 4 до Інструкції прізвище лікаря (фельдшера), ім`я, по батькові, є обов`язковими реквізитами висновку щодо результатів медичного огляду.

Висновок КНП «Бершадська ОЛІЛ» щодо результатів медичного огляду від 08 вересня 2023 року не містить прізвище, ім`я, по батькові лікаря (фельдшера), який проводив огляд ОСОБА_1 , а також числового покажчика проміле алкоголю в крові.

Ба більше, форма висновку (додаток № 4), затверджена Інструкцією, встановлює обов`язкову наявність відтиску медичного закладу та/або печатки лікаря.

Разом з тим, наявна в матеріалах справи копія висновку щодо результатів медичного огляду від 08 вересня 2023 року містить нечитабельний відтиск печатки медичного закладу та/або печатки лікаря.

Оригіналу указаного висновку матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Оскільки медичний огляд проведено з порушенням вимог Інструкції, то в силу пункту 22 розділу ІІІ Інструкції, він є недійсним.

Відтак існують обґрунтовані сумніви в достовірності відомостей про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, які наведені в медичному висновку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Отже у порушення вимог статті 280 КУпАП, суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП.

Оскільки висновок лікаря щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння є недопустимим доказом, то винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, а відтак апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП.

У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 після ДТП за його участю вживав алкогольні напої.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у справі за частиною четвертою статті 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 266, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Рижавського С. С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2024 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124, 1224 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ