КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Дьоміна О.П.
Єдиний унікальний номер справи № 363/7074/23
Апеляційне провадження № 33/824/1064/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє захисник Чубко Юлія Михайлівна, на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, провадження закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, не дослідив всі наявні у матеріалах справи докази, не з`ясував всі обставини справи, внаслідок чого безпідставно звільнив ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене порушення.

Зазначає, що суд не оцінив той факт, що ОСОБА_2 безпідставно прийшов до власності ОСОБА_1 , пошкодив її, оскільки доказів утримання особистого майна ОСОБА_2 в гаражному приміщенні, що належить ОСОБА_1 суду не надано. Як і не вказувалось працівниками поліції про утримання майна належного ОСОБА_2 під час їх прибуття за викликом ОСОБА_1 , що є проявом психологічного насильства, який вчиняється з умислом.

Вказує, що окрім протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, у потерпілої сторони наявні й інші докази вчинення фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , зокрема: довідка з травмпункту №2125 від 26 липня 2023 року, консультація лікаря невролога від 26 липня 2023 року, витяги з ЄРДР від 27 липня 2023 року та 14 листопада 2023 року за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 .

Судом не враховано, що фізичне та психологічне насильство, яке вчиняється ОСОБА_2 , відносно його колишньої дружини ОСОБА_1 , має тривалий систематичний характер.

Стверджує, що суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення, неправильно оцінивши докази, а ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання до Київського апеляційного суду сторони не з'явились. Натомість, 19 лютого 2023 року надійшла заява від захисника ОСОБА_1 - Чубко Ю.М. в якій остання просить розглянути апеляційну скаргу у відсутності потерпілої та її адвоката.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що сам лише факт наявності між учасниками справи неприязні та конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства, в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №919151 від 30 листопада 2023 року слідує, що 26 липня 2023 року близько 15 год 30 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , а саме: виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, лише погрози фізичною розправою та агресивна провокація на конфлікт не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обставини подій, описані у протоколі серії ВАВ №2919151 від 30 листопада 2023 року, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_1 , а й про завдання внаслідок цього шкоди його фізичному або психічному здоров`ю.

При цьому, докази, які подала ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, а саме: довідку з травмпункту №2125 від 26 липня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено діагноз - забій м`яких тканин голови, поперекового та грудного відділу хребта, копію консультації лікаря невролога від 26 липня 2023 року, витяги з ЄРДР від 27 липня 2023 року та 14 листопада 2023 року за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 у своїй сукупності, не підтверджують того, що саме ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 , оскільки, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейським було зафіксовано тільки те, що ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 26 липня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта, що ОСОБА_2 безпідставно прийшов до власності ОСОБА_1 , і це є проявом психологічного насильства, який вчиняється з умислом.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що 18 жовтня 2023 року слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Вишгородського РУП ГУНП В Київській області Куделею А.В. була винесена постанова про закриття кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за №0001396 від 27 липня 2023 року (за заявою ОСОБА_1 ) у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

При цьому зі змісту цієї постанови слідує, що конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що мав місце 26 липня 2023 року виник у зв`язку з поділом між ними майна, що є цивільно-правовими відносинами, отже факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суду пояснили, що зазначену постанову слідчого не оскаржували.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їх достовірність і допустимість, в той час як вказані апелянтом обставини не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власній переоцінці апелянтом обставин, що передували складенню протоколу, та доказів, наявних у матеріалах справи. Пояснення апелянта не підтверджують наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, належна оцінка обставинам справи надана суддею Вишгородського районного суду Київської області, з якою апеляційний суд погоджується.

Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє захисник Чубко Юлія Михайлівна - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко