Справа №751/155/24
Провадження №3/751/595/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадяни України, з даних протоколу не працює; місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

захисника-адвоката Федоренко Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 року о 19 год. 15 хв. в м. Чернігові по вул. Реміснича 23 водій ОСОБА_1 керував Т/З VOLKSWAGEN PASSAT /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук.

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник-адвокат Федоренко Є.В. просив закрити провадження в справі оскільки в діях його підзахисного ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п.2.5 ПДР. Останній в приміщенні КНП «ЧОПНЛ» наполягав на здачі біологічного матеріалу у виді крові, стверджуючи, що виключно лабораторне дослідження є найбільш достовірним методом. Однак лікарем йому було безпідставно відмовлено у відборі крові, а поведінку помилково розцінено як відмову від проходження огляду в цілому.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Враховуючи позицію захисника в частині не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд проаналізував обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №707832 та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 29.12.2023 року о 19 год. 15 хв. в м. Чернігові по вул. Реміснича 23 водій ОСОБА_1 здійснював керування Т/З VOLKSWAGEN PASSAT /д.н.з. НОМЕР_1 /. Вказана обставина стороною захисту не заперечується.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора вбачається, що підставою виклику працівників поліції було повідомлення про ДТП за участі Т/З VOLKSWAGEN PASSAT /д.н.з. НОМЕР_1 / під керуванням ОСОБА_1 .

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено чітко виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, що підтверджується Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння /а.с.6/. Вказані ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними, реальними та не оспорювались водієм.

В подальшому інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу або ж у закладі охорони здоров`я. Останній висловив бажання пройти відповідний огляд у спеціалізованому медичному закладі.

В приміщення КНП «ЧОПНЛ» ОСОБА_1 досить агресивно та наполегливо, без пояснення будь-яких логічно-обґрунтованих причин, заперечував доцільність використання при проведенні його огляду технічного засобу газоаналізатора Драгер.

Натомість водій намагався, щоб лікар-нарколог здійснив у нього саме забір крові, послідовно ігноруючи роз`яснення як лікаря, так і медперсоналу щодо виключно поетапного проведення огляду.

Суд звертає увагу, що згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 з додатками, тобто бланком Акту медичного огляду, передбачено три види медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме клінічний, інструментальний та лабораторний, які проводяться послідовно.

Тобто, перехід до стадії лабораторного обстеження без проведення перших двох стадій обстеження є неможливим. В конкретному випадку, незважаючи на роз`яснення лікаря, водій усвідомлено відмовився від проходження клінічного огляду та категорично заперечував використання технічного засобу газоаналізатора.

Враховуючи вище викладене, суд, з огляду на поведінку ОСОБА_1 який при спробі лікаря-нарколога провести його клінічне обстеження, почав виражатися нецензурною лайкою та відмовлятися від виконання вправ для визначення стану його рухової сфери, вважає, що констатування лікарем факту відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є цілком обґрунтованим.

Доводи захисника про порушення процедури проведення огляду з підстав відмови лікаря відбирати в ОСОБА_1 зразків крові є безпідставними з наступних підстав.

По-перше, при наявності у обстежуваної особи ознак алкогольного сп`яніння лікар повинен провести зовнішній огляд особи та використати допоміжні (інструментальні) методи для надання відповідного висновку.

По-друге, згідно п.7 та п.14 Інструкції проведення лабораторних досліджень біологічного середовища або крові є обов`язковим лише при визначенні наркотичного засобу або психотропної речовини; або якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Беручи до уваги, що необхідність огляду ОСОБА_1 була обумовлена виявленням ознак алкогольного сп`яніння, а також його перебування у свідомому стані, визначені Інструкцією підстави для обов`язкового проведення лабораторних досліджень відсутні. Сама по собі незгода особи, яка проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння з визначеним лікарем порядком проведення огляду, автоматично не зобов`язує лікаря-нарколога відбирати у неї зразок крові.

Послідовні та категоричні дії ОСОБА_1 в лікувальному закладі, який, перебуваючи в свідомості, мав достатньо часу та можливостей для проходження огляду, свідчать про наявність у нього умислу на ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у формі пасивної відмови шляхом відмови у проходженні клінічного та інструментального огляду.

Суд вважає, що саме усвідомлення ОСОБА_1 можливого виявлення парів алкоголю у видихуваному ним повітрі при проведенні огляду з застосуванням технічного засобу газоаналізатора і обумовлювало вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду.

Тобто, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, останній у відповідній графі зазначив, що «не пройшов медогляд», чим власне також підтвердив порушення вимог п.2.5 ПДР.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису останній чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн (п`ятсот тридцять шість) 80 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов