ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/663/24 Справа № 211/210/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Куракова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю ОСОБА_1 , її адвоката Висоцького О.О., апеляційну скаргу адвоката Висоцького О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, -

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 2024 року о 01-26 год. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Довгинцівський район, вул. Сахарова, біля буд. 7 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Кіа Піканто, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820, що підтверджується тестом № 1064. Результат огляду позитивний, становить 0,52 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2024 року ОСОБА_1 визнано винною за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На зазначену постанову адвокат Висоцький О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що згідно Віденської конвенції допустима норма алкоголю в крові 0, 5 проміле, тобто 0, 53 проміле в межах похибки не є станом алкогольного сп`яніння; після складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським вносились правки в протокол про адміністративне правопорушення. Просить постанову скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя районного суду вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а ПДР водію забороняється керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП прямо встановлено адміністративну відповідальність водія за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 638207 від 01.01.2024 року за участю ОСОБА_1 (а.с. 1);

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2);

- роздруківкою з газоаналізатора Драгер, результат тесту 0, 52 проміле (а.с. 3);

- рапортом поліцейського І. Дейнеки (а.с.4);

- довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с. 5);

- відеозаписом подій 01.01.2024 року за участю ОСОБА_1 (а.с. 6).

Дані докази є належними та допустимими, вони повністю між собою узгоджуються та в сукупності, з урахуванням критерія «поза розумним сумнівом», підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка керує транспортним засобом, повинна мати відповідний дозвіл від органів державної влади. Даний дозвіл за своєю зовнішньою формою представляється як водійське посвідчення. Процедура його отримання регламентована таким чином, що особи, які бажають стати водіями повинні знати ПДР та їх дотримуватися. Так, п. 2.9а ПДР встановлено, що водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту. Таким чином, ОСОБА_1 повинна знати ПДР та їх виконувати. Крім того, ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки правовими положеннями КУпАП врегульовано можливість фіксації процедури огляду на стан сп`яніння із застосуванням відеозапису, який наявний в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вважає докази, здобуті за результатом дотримання процедури, визначеної ст. 266 КУпАП, допустимими та належними.

З доданого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що на ньому повно зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, а тому даний відеозапис є допустимим доказом.

Посилання апеляційної скарги щодо допущених порушень з боку працівників поліції не підтверджено належними доказами, які свідчили б про незаконність складених останніми адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Стосовно оскарження захисником ОСОБА_1 дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо останньої слід відмітити таке.

Правомірність дій поліцейських щодо пред`явлення вимог про надання водійського посвідчення і реєстраційних документів на автомобіль, вимога зупинити транспортний засіб, виконання/не виконання вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний, установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Крім того, захисником не надано висновку службового розслідування, в якому встановлено порушення поліцейськими саме Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. № 1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, з наступними змінами, яке б привело до недопустимості вказаних доказів, а тому вказані посилання адвоката є безпідставними.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо максимально допустимого рівня алкоголю в крові водія за міжнародним законодавством зазначаю про таке.

Так, у ст. 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01.05.1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Разом з тим, вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів Конвенції, настає алкогольне сп`яніння.

Проте Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰.

Пунктом 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Україн та Міністерства охорони здоров`яУкраїни від 09.11.2015 р. № 1452/735, визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Отже, вказані доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУпАП прийняв до уваги характер вчиненого правопорушення, його наслідки, обставини даної справи, а також дані про особу правопорушника, і наклав на правопорушника справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката Висоцького О.О. та скасування постанови суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Висоцького О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова