ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26 березня 2024 рокуСправа №: 695/156/24
Номер провадження 3/695/344/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Бойко А.С., потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла із Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_1 01 січня 2024 року о 22 годині 00 хвилин в с. Хрущівка по вул. Шевченка, 1, керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований на стоянці, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що 01 січня 2024 року увечері він разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 , своєю дівчиною ОСОБА_5 поїхали до його батька на кладовище. За кермом автомобіля SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 перебував він. На кладовищі він вжив алкогольні напої та був у стані алкогольного сп"яніння. У зв"язку з тим, що він був нетверезий, за кермо автомобіля сів його знайомий ОСОБА_4 , а він перебував з правого боку на пасажирському сидінні. Вони повертались додому та під`їхали до магазину. Він залишився в автомобілі, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вийшли. Коли вони повернулися, ОСОБА_6 сів за кермо та коли почав рух, зачепив автомобіль КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований на стоянці. Вони всі вийшли з автомобіля. ОСОБА_4 одразу пішов з місця дорожньо-транспортної пригоди шукати гроші на відшкодування шкоди. З магазину вийшов власник автомобіля КІА, який викликав поліцію, потім вони обговорили суму відшкодування шкоди. Він взяв провину на себе, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась за участю його автомобіля. Через деякий час ОСОБА_6 скинув гроші на карту його матері, і вже потім його мати ОСОБА_7 скинула 20 тисяч гривень на карточку потерпілому ОСОБА_3 . Коли приїхала поліція, він був в емоційному стані, взяв провину на себе та нікому не говорив, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Бойко А.С. просив закрити провадження по справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди, а за кермом автомобіля SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 перебував ОСОБА_6 . Також надав копію квитанції про зарахування коштів в сумі 20 тисяч гривень з картки ОСОБА_7 на картку Універсал банку, на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок скоєної 01.01.2024 дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що 01 січня 2024 року під`їхав зі своєю дівчиною ОСОБА_8 до магазину, він припаркував свій автомобіль КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , та вони відійшли від парковки. Через деякий час він почув звук удару, та побачив, що в його автомобіль, а саме в праве задне крило заїхав автомобіль SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , який намагався виїхати з парковки. Коли він підійшов, то за кермом нікого не було, біля автомобіля стояв ОСОБА_1 та дівчина. ОСОБА_1 сказав, що він власник автомобіля і він був за кермом автомобіля. Потім він викликав поліцію. Коли вони чекали приїзду поліцейських, то з ОСОБА_1 обговорили суму збитків, зійшлись на 20 тисяч гривень. Пізніше йому на карту прийшли гроші від ОСОБА_7 в сумі 20 тисяч гривень. ОСОБА_1 згадував про ОСОБА_6 під час розмови та говорив, що ця особа пішла за грошима. Але ОСОБА_1 не говорив, що ОСОБА_4 був за кермом, а наполягав, що він власник транспортного засобу та перебував за кермом саме він. На місці дорожньо-трансопртної пригоди він не бачив ОСОБА_4 .

Натомість у письмових поясненнях від 02.01.2024 року, власноручно підписаних, без зауважень та доповнень, ОСОБА_3 зазначав, що 01 січня 2024 року близько 22:00 він перебував на власному автомобілі KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , в центрі с. Хрущівка, а саме по вул. Шевченка, 1, біля магазину «Смаколик» на парковці. Відійшовши із своєю дівчиною ОСОБА_8 неподалік від свого автомобіля, він помітив як мешканець села, ім`я його він не знає, сів у свій автомобіль Субару Форестер, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований поруч з його автомобілем, почав здавати назад та здійснив зіткнення з його автомобілем KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 . Після чого він зі своєю дівчиною ОСОБА_8 підійшов до автомобіля Субару, щоб врегулювати дану ситуацію та вирішити все за європротоколом з водієм даного автомобіля. Він побачив, що водій автомобіля Субару перебуває в стані сп`яніння та вони дійшли спільної згоди у вирішенні даної ситуації, але після того як до нього на мобільний телефон почали дзвонити його родичі, з яким він також спілкувався по телефону, почали конфліктувати по факту ДТП, внаслідок чого він змушений викликати працівників поліції. До приїзду працівників поліції вони перебували на місці ДТП.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що 01 січня 2024 року він, його дочка ОСОБА_5 та її хлопець ОСОБА_9 на автомобілі Субару Форестер, д.н.з. НОМЕР_1 поїхали на кладовище. За кермом автомобіля був ОСОБА_9 . На кладовищі ОСОБА_1 випив алкогольні напої. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був нетверезим, на зворотньому шляху за кермом перебував він, а ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні. Він припаркувався біля магазину, а коли виїжджав зі стоянки та здавав назад, то зачепив праву сторону припаркованого автомобіля KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 . Він одразу залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки пішов шукати гроші для відшкодування шкоди. Посвідчення водія у нього немає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 у присутності законного представника батька ОСОБА_6 пояснила, що 01 січня 2024 року вона, разом зі своїми батьком ОСОБА_4 та хлопцем, з яким зустрічається ОСОБА_1 їхали на кладовище. На кладовищі ОСОБА_9 випив алкоголь і назад за кермом автомобіля їхав "тверезіший" її батько ОСОБА_11 . Вони зупинилися біля магазину. Потім її батько здавав назад та зачепив праву сторону сусіднього автомобіля. Потім він поїхав шукати гроші, так як був «тверезіший».

У судове засідання не з`явилася свідок ОСОБА_8 , яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про поважні причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи для її виклику у судове засідання.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom» [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність водіїв за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 401568 від 02.01.2024, згідно якого водій ОСОБА_1 01 січня 2024 року о 22 годині 00 хвилин в с. Хрущівка по вул. Шевченка, 1, керуючи автомобілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований на стоянці, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. ОСОБА_1 був присутній, копію даного протоколу отримав. Зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 не зазначив, натомість підписався в даному протоколі. Відтак, з урахуванням викладеного, суд приймає протокол про адміністративне правопорушення як належний і допустимий доказ;

- схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 січня 2024 року о 22 годині 00 хвилин в с. Хрущівка по вул. Шевченка, 1, за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 401567 від 02.01.2024, згідно якого водій ОСОБА_1 01 січня 2024 року о 22 годині 00 хвилин в с. Хрущівка по вул. Шевченка, 1, керував автомобілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестера ALKOTEST 6810 № ARCD-0528, результат 1,52 проміле;

- письмовими поясненнями ОСОБА_8 , згідно яких 01 січня 2024 року близько 22:00 вона зі своїм хлопцем ОСОБА_3 , власником автомобіля марки KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , перебували в центрі с. Хрущівка по вул. Шевченка, 1, на парковці біля магазину «Смаколик». Після чого вона почула звук автомобільного двигуна, який газував, а потім почула гучний звук удару. Після чого вона зі своїм хлопцем ОСОБА_3 підійшли до їхнього автомобіля та помітили пошкодження на задній частині автомобіля та поряд стояв автомобіль марки Субару Форестер, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував мешканець села ОСОБА_9 , який здійснив зіткнення з їхнім автомобілем, рухаючись назад по парковці. На автомобілі марки Субару Форестер також були пошкодження на задньому бампері. На протязі вечора вона зі своїм хлопцем ОСОБА_3 бачили водія автомобіля Субару Форестер ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння, він ще купував у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спиртні напої та вживав їх на капоті свого автомобіля зі своїми друзями. Після чого її хлопець ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_12 щоб вирішити дану ситуацію на місці без виклику поліції, на що він зразу погодився, але після розмови по мобільному телефону зі своїми родичами змінив свою думку та відмовився від попередніх домовленостей та не визнавав свою провину. Потім почав вести себе агресивно та на деякий час близько однієї години взагалі залишив місце ДТП. Після чого її хлопець ОСОБА_3 викликав працівників поліції. До приїзду поліцї вони перебували на місці ДТП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , згідно яких 01 січня 2024 року близько 22:00 він перебував на власному автомобілі KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 , в центрі с. Хрущівка, а саме по вул. Шевченка, 1, біля магазину «Смаколик» на парковці. Відійшовши із своєю дівчиною ОСОБА_8 неподалік від свого автомобіля, він помітив як мешканець села, ім`я його він не знає, сів у свій автомобіль Субару Форестер, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований поруч з його автомобілем, почав здавати назад та здійснив зіткнення з його автомобілем KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_2 . Після чого він зі своєю дівчиною ОСОБА_8 підійшов до автомобіля Субару, щоб врегулювати дану ситуацію та вирішити все за європротоколом з водієм даного автомобіля. Він побачив, що водій автомобіля Субару перебуває в стані сп`яніння та вони дійшли спільної згоди у вирішенні даної ситуації, але після того як до нього на мобільний телефон почали дзвонити його родичі, з якими він також спілкувався по телефону, почали конфліктувати по факту ДТП, внаслідок чого він змушений викликати працівників поліції. До приїзду працівників поліції вони перебували на місці ДТП.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується відеозаписами з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, та були досліджені у судовому засіданні, на яких зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, під час відеофіксації, в результаті чого був складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 124 КУпАП.

Так, в матеріалах справи мається два диски.

На першому диску міститься 5 відеофайлів з бодікамери.

Відеозапис DSJ_1371170_000017, 2024/01/01, загальною тривалістю 1 година 25 хвилин розпочинається о 23 годині 52 хвилин з того, що стоять люди біля автомобілів, підходять працівники поліції, уточнюють, хто водії пошкоджених автомобілів. Людии говорять, що один автомобіль припаркувався, а Субару розвертався та здавав назад. Водій надав поліцейському свої документи. Потім поліцейські фотографували місце ДТП.

На третьому відеофайлі даного відеозапису о 00:26 поліцейський говорить « ОСОБА_13 підійдіть будь-ласка» та сам підходить до водія, де стоять також інші особи. Далі поліцейський пропонує водію пройти огляд на місці за допомогою алкотестера Драгер, на що водій відповів: «Да». Збоку дівчина говорить: «Так ти ж п`яний». Поліцейський запитує водія: «Даний автомобіль Субару ваш?», водій відповідає: «Да»….Поліцейський продовжує: «Ви керували ним?», водій відповідає: «Да». Далі водій продуває в алкотестер та при свідках поліцейський показує результат 1,52 проміле. Далі поліцейський говорить при свідках: «Водій автомобіля Субару ОСОБА_13 перебуває в стані алкогольного сп`яніння». Далі говорить водію: « ОСОБА_13 , по даному факту ДТП відносно Вас складається протокол за ст. 124 КУпАП», «а також протокол за ст. 130 КУпАП», водій говорить:«Хорошо». На питання поліцейського: «Ви згідні зі своїм правопорушенням?», ОСОБА_1 відповідає: «Я ні від чого не відмовляюсь». Поліцейські сіли в службовий автомобіль та почали складати адміністративні матеріали. Далі поліцейський відбирав по черзі письмові пояснення у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , з якими вони ознайомилися та підписалися в них.

На 5-му відеофайлі даного відеозапису при завершенні відеофіксації о 01:44 поліцейський говорить про вилучення автомобіля Субару Форестер, д.н.з. НОМЕР_1 , та сідає за кермо щоб його транспортувати. Відеофіксація закінчується.

На другому диску, міститься 4 відеофайли відеозапису DSJ_1371170_0000049, 2024/01/01, з іншої бодікамери загальною тривалістю 50 хвилин, який дублює події, які зафіксовані на першому диску.

Суд зазначає, що відеозаписи є повними та вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб"єктивного ставлення та надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст.251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Досліджені докази послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності їхнього розуміння обставин, з приводу яких вони отримані, добровільності та істинності позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні, і підстав їм не довіряти у суду немає.

Будь-яких даних, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується вказаними вище доказами, суду не надано.

Підстав вважати ці докази такими, що отримані з порушенням встановленого законом порядку, і давали б підстави визнавати встановлені обставини недійсними, у суду немає.

Під час огляду відеозаписів було встановлено, що з боку працівників поліції відсутні будь-які ознаки впливу на ОСОБА_1 та упередженості до нього з боку зазначених осіб. Дії працівника поліції в частині правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не оскаржував в передбаченому законом порядку. Заперечень до адміністративного матеріалу по складеному протоколу про адміністративне правопорушення не подав. Відсутність в матеріалах справи наданих ОСОБА_1 та його захисником доказів оскарження дій працівників поліції вказує на погодження ним зі складеним відносно нього протоколом.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції № 1395 від 07.11.2015, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 будь-яких зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ст. 124 КУпАП та про невідповідність внесених до протоколу даних не заявляв, відмовився від надання пояснення та підпису в складеному відносно нього протоколі, натомість підтвердив, що керував автомбілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , що зафіксовано на відеозаписі DSJ_1371170_000017, 2024/01/01, на тертьому відеофайлі о 00:27.

Перевіркою матеріалів провадження порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 401568 від 02.01.2024 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності.

Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме - п. 10.9 ПДР України, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд зазначає, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП, обґрунтовані та визначені законом, оскільки ОСОБА_1 , порушивши вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: здійснював рух заднім ходом, не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про невизнання своєї вини, оскільки не керував транспортним засобом, у зв`язку з тим, що під час відеофіксації вказаних обставин під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не заперечував керування автомобілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , жодного разу не вказував на керування автомобілем іншою особою, зокрема ОСОБА_4 та погоджувався зі складеним відносно нього протоколом по факту вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував керування автомобілем та пояснив, що автомобілем керував його товариш ОСОБА_11 .

З огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги надані у судовому засіданні непослідовні та нестабільні пояснення ОСОБА_1 , як такі, що виключають його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та вважає їх намаганням уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, яке грунтується на власній інтерпретації подій, але не доведено у судовому засіданні жодним доказом, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду, узгодженими між собою, матеріалами справи, зокрема відеозаписами, та іншими матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні.

Суд не бере до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керуав автомобілем, оскільки факт керування водієм ОСОБА_1 автомобілем SUBARU FORESTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується дослідженими у судовому засіданні узгодженими між собою матеріалами справи, зокрема відеозаписами DSJ_1371170_000017 та DSJ_1371170_0000049, 2024/01/01.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, судом встановлено, що ОСОБА_1 на час інкримінованих подій був особою, яка порушила п. 10.9 Правил дорожнього руху.

Пояснення свідків ОСОБА_6 , який є товаришем ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , яка є дівчиною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, суд не приймає до уваги та вважає їх не переконливими, не чіткими, не послідовними, не логічними та розцінює їх як намагання допомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення на підставі дружніх та близьких відносин.

Пояснення зазначених свідків, надані ними у судовому засіданні, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в ході судового розгляду зазначеними матеріалами справи, зокрема відеозаписом, на якому жодного разу не згадувалося прізвище « ОСОБА_14 ». При цьому сам ОСОБА_1 жодного разу не вказував на будь-яких інших осіб, які керували його автомобілем, не називав будь-яких прізвищ, зокрема ОСОБА_6 , натомість стверджував, що саме він керував автомобілем та скоїв ДТП. Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що не отримував посвідчення водія.

Надана у судовому засіданні квітанція про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20000 гривень від імені ОСОБА_15 навпаки, підтверджує відшкодування матеріальної шкоди з боку родини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а ніяк не ОСОБА_4 . Потерпілий ОСОБА_3 під час складання протоколу підтверджував, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та саме ним завдано матеріальну шкоду. При цьому на відеозаписі сам ОСОБА_1 не заперечував своєї причетності до дорожньо-транспортної події та говорив, що він керував транспортним засобом.

Пояснення потерпілого ОСОБА_3 , надані ним у судовому засіданні, з приводу того, що він не бачив, хто керував автмобілем Субару, які не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, суд не приймає до уваги та вважає їх не переконливими, не чіткими, не послідовними, не логічними, зважаючи також і на те, що у судовому засіданні ОСОБА_3 не пояснив причини їх зміни. Оскільки в письмових поясненнях, долучених до протоколу, які були відібрані у ОСОБА_3 під час складення адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він зазначав, що помітив як ОСОБА_1 01.01.2024 був в стані алкогольного сп`яніння, сідав за кермо автомобіля Субару та здійснив зіткнення з його автмобілем.

Стосовно всіх інших доводів та заперечень адвоката Бойко А.С., суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов"язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов"язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00 від 18 липня 2006 року).

Суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Судом не встановлено порушень фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи, зазначені під час розгляду даної справи з боку захисту, не спростовують події правопорушення, не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та не дають підстав для закриття провадження у справі з підстав, наведених захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та вина його доведена встановленими судом доказами «поза розумним сумнівом».

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов"язкова до застосування як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суд з прав людини у складі Великої палати у рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom» [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні «Шмауцер протии Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй в провину, мати достатньо часу для підготовки свого захисту, отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї, обов"язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов"язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії ст.6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визнаються кримінальними у конвенційному значенні.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, та вина його у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю доведена поза розумним сумнівом дослідженими в судовому засіданні доказами, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Суд зауважує, що матеріали справи містять достатню кількість доказів, які дають підстави суду дійти вказаного вище висновку. Доказів на спростування даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, судді не надано.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що згідно ст. ст. 34, 35 КУпАП, пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням особи та ступеню вини ОСОБА_1 , характеру та суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2024 року складає 605,60 грн.

Доказів того, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору суду не надано, а відтак, з нього належить стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Керуючись ст.ст 9, 23, 40-1, 124, 251, 252, 280, 283, 284, 294, 296 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя Бойко Н.В.