Провадження № 33/801/51/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та стягнуто з нього штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

У скарзі зазначає, що диспозиція частини четвертої статті 130 КУпАП передбачає саме керування транспортним засобом в алкогольному стані при більш тяжких обставинах, в порівнянні з правопорушенням, передбаченим частиною першою після скоєного ДТП. Таких обставин судом не встановлено. Суд неправомірно послався на порушення ним п.п. «є» п. 2.10 ПДР, оскільки згідно з протоколом він не звинувачувався в його порушені. Правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП він не скоював, оскільки не керував транспортним засобом у стані сп`яніння після ДТП. Покидаючи місце, де він припаркував автомобіль, він не усвідомлював, що сталася ДТП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №432992, складеного інспектором роти №1 взводу №1 БУПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Ткаченком А.Н., 14 листопада 2023 року о 19 год. 50 хв. в м. Вінниці по вул. Академіка Янгеля, 52, водій ОСОБА_1 вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди з його участю. Огляд зі згоди водія в передбаченому порядку проводився на місці дорожньо-транспортної пригоди за допомогою приладу «Alcotest 7510», результат позитивний 1,13 ‰. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 7510» становить 1,13 ‰, що відображено також в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3,4).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Частиною четвертою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення ним вимог п.п. «є» п. 2.10 Правил дорожнього руху України (у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі) є доведеним і його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який відповідно до вимог статті 251 КУпАП є джерелом доказів у справі.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №432992 від 14.11.2023.

Вказаний протокол складено за порушення ОСОБА_1 п.п. а) п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Натомість, поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що за порушення п.п. а) п. 2.9 Правил дорожнього руху відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивних та неупереджених доказів щодо вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 саме після скоєної ним ДТП матеріали справи не містять, окрім його власних пояснень, на підставі яких працівниками поліції і був складений протокол за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Потерпіла у ДТП ОСОБА_2 в письмових поясненнях, наданих власноручно, пояснила, що після вчинення ОСОБА_1 ДТП у розмові з останнім їй здалося, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент керування ним транспортним засобом, адже від нього було чути стійкий запах алкоголю.

Фактично ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП лише за його словами, які не були перевірені працівниками поліції.

Про факт перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння на момент керування ним транспортним засобом говорить у своїх поясненнях свідок, однак працівники поліції не перевірили його.

На думку апеляційного суду ОСОБА_1 сам себе оговарює, щоб уникнути від відповідальності, адже він, скоріш за все, не знав про юридичні наслідки вжиття спиртних напоїв після ДТП, оскільки йому не було роз`яснено їх.

Фактично особа повинна нести відповідальність за те, що дійсно було нею скоєно.

За такий короткий проміжок часу (з моменту виклику поліцейських та надання пояснень ОСОБА_2 і до повернення ОСОБА_1 на місце ДТП) та враховуючи незначну дозу вживаного алкоголю, про яку зазначає ОСОБА_1 , показник приладу «Драгер», який згадується в протоколі, є нереальним.

Інших доказів, окрім особистих пояснень водія щодо часу вживання алкогольних напоїв, працівниками поліції суду надано не було.

Сам факт визнання особою вини та надання нею пояснень з цього приводу не може бути достатнім та беззаперечним доказом скоєного правопорушення та правомірності складання працівниками поліції протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки на останніх закон покладає обов`язок доведення вини та надання суду доказів, які б відповідали критерію доказування «поза розумним сумнівом».

У даному випадку будь-яких доказів вживання особою алкогольних напоїв саме після скоєної ним дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять, а вищезгадані обставини породжуються сумніви щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв саме після ДТП.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на встановлений факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на час скоєння ДТП, а не факт вживання алкогольних напоїв після ДТП, що не було доведено при перегляді апеляційної скарги, необхідно дійти висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для зміни постанови суду, що узгоджується із загальними положеннями ст. 293 КУпАП.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни постанови суду першої інстанції та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки - змінити в частині кваліфікації дій правопорушника та в частині накладення адміністративного стягнення.

Дії ОСОБА_1 кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП із зменшенням накладеного адміністративного стягнення у виді штрафу до однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало