Справа № 944/401/24
Провадження №3/944/824/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2024 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Матвіїв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №027757 від 18.01.2024 року, 18.01.2024 року близько 11 год 50 хв ОСОБА_1 , вчинив конфлікт зі своєю мамою ОСОБА_2 , в ході якого ображав останню нецензурною лайкою та не впускав в будинок, чим вчинив психологічний тиск, відтак вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 надіслала до суду заяву, в якій просить сина ОСОБА_1 суворо не карати, так як вони примирилися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 18.01.2024 в нього з мамою виник конфлікт через те, що матір прийшла до нього додому і почала сваритися. Просить закрити справу у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Станько Т.Р. в судовому засіданні вину заперечив, вказав, що в матеріалах справи наявний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.173-2КУпАП, однак ОСОБА_1 було вручено копію протоколу за ч.1 ст.173-1 КУпАП.Матеріалами справи не підтверджуються ані жодні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 діянь у вигляді образ нецензурними словами чи перешкоджанням доступу до житла, ані обставини завдання шкоди фізичному чи психічному здоров?ю потерпілої. Діяння, які покладену в основу звинувачень ОСОБА_1 , не підтверджені жодними об' єктивними доказами, відсутня будь-яка фото, аудіо чи відео фіксація вищевказаних діянь, не підтверджуються також показами свідків чи іншими доказами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо того, кому належить житловий будинок та домоволодіння, у якому наче б то було вчинено домашнє насильство, не встановлено хто проживає та / або має право проживати у цьому будинку.

Окрім цього, до протоколу не додано копії документів, за якими було встановлено особи, що притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої, а також документів, які підтверджують їх родинні зв?язки та матеріали, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.Просить закрити справу у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи та вирішуючи справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 1 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається що 18.01.2024 року близько 11 год 50 хв ОСОБА_1 , вчинив конфлікт зі своєю мамою ОСОБА_2 , в ході якого ображав останню нецензурною лайкою та не впускав в будинок, чим вчинив психологічний тиск, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Із заяви ОСОБА_2 від 18.01.2024 вбачається, що остання просить прийняти міри до свого сина ОСОБА_1 , який 18.01.2024 близько 12 год перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не впускав її у її хату, ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (постанова Верховного Суду від 28.05.2020р. у справі №524/4668/17).

Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 долучених до протоколу, сам факт визнання особою вини у порушенні у вчиненні правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З?ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину: буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. Така правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду у постановах від 15.05.2019р. у справі №537/2088/17, від 08.07.2020р. у справі №177/525/17.

Крім цього, суть адміністративного правопорушення, вчинення якого ставиться в вину ОСОБА_1 , не розкрита відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено наслідку вчинених останнім дій, тобто чи внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім цього, згідно із п.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №027757 від 18.01.2024 року, який був скерований на розгляд суду, в такий було внесено запис «кваліфікація правопорушення» передбаченого статті: «173-1», в подальшому після вручення особі, щодо якої складається протокол внесли зміни і зазначили: «173-2».

Враховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може вважатись доказом його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Дослідивши та оцінивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст.247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Матвіїв