ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/62/24Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/306/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Терлюка О.Я. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Як визнав суд, 12.01.2024 00:14 на вул. Грушевського в смт Козова Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Пройти огляд на місці зупинки водій відмовився. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП «Козівська ЦРЛ КСР», що підтверджується висновком лікаря № 2 від 12.01.2024.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Терлюк О.Я. вказує, що судом першої інстанції поверхнево досліджено матеріали справи, не з`ясовано обставини вчинення правопорушення, неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам, що мають значення для правильного її вирішення, не проаналізував належним чином досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідно до ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, проте з матеріалів справи не вбачається, що саме ОСОБА_1 12 січня 2024 року у вказаний в протоколі час керував транспортним засобом.

Зокрема, з відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, не представляється встановити, що 12 січня 2024 р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо свідків, хоча вони були наявні при складанні працівниками поліції адміністративних матеріалів.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознак алкогольного сп`яніння, а акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не підписано уповноваженою особою, доказів його складання в присутності ОСОБА_1 немає.

Апелянт зазначає, що всупереч вимогам Інструкції №1452/735, у протоколі про адміністративне правопорушення та у висновку медичного огляду виданому КНП Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради від 12.01.2024 складених відносно ОСОБА_1 , будь-який цифровий показник алкоголю в крові не вказаний, тобто не зазначено кількість алкоголю в проміле, відтак з даного висновку не можна з`ясувати чи було перевищено граничну норму у 0,2 проміле, на що суд першої інстанції приймаючи рішення уваги не звернув.

Крім цього, захисник стверджує, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у медичному закладі проводила медична сестра, оскільки вона безпосередньо підготувала вимірювальний засіб, запропонувала ОСОБА_1 продути трубку газоаналізатора та зафіксувала результат, у той час, як черговий лікар виконував технічну роботу: записував відповідні відомості до журналу, складав акт та висновок.

На переконання апелянта, медична сестра не наділена правом проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому такий огляд проведений неуповноваженою на те особою з порушенням порядку його проведення, вважається недійсним.

Крім цього, вважає, що медичний висновок від 12.01.2024 №2 було виготовлено медичним закладом НКП Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради, який не включено в перелік медичних закладів, які мають право здійснювати огляд на стан алкогольного сп`яніння, як того вимагає п.1 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортного засобу

Вказує, що на відеозаписі відсутній факт будь-якого порушення ПДР зі сторони ОСОБА_1 та відсутній факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як розгляд справи відбувся без його участі, про наявність оскаржуваної постанови сторона захисту дізналась лише 18.03.2024 з ЄДРСР, станом на день подання апеляційної скарги вказана постанова на адресу ОСОБА_1 та його адвоката не надходила.

Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Терлюк О.Я. та особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явилися та не повідомили.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа Каракуця проти України)

За наведених обставин вважаю за можливе провести апеляційний розгляд справи без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальність та його захисника.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянту слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з наступного.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 та його захисник участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймали; відомості про отримання ними копії судового рішення поштовим відправленням відсутні.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 05 березня 2024 р. подано 20 березня 2024 р.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №004654 від 12 січня 2024 року, 12 січня 2024 року о 00:14 на вул. Грушевського в смт. Козова Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Пройти огляд на місці зупинки водій відмовився. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП «Козівська ЦРЛ КСР», що підтверджується висновком лікаря № 2 від 12.01.2024.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудними камерами працівників патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , під час комендантської години, введеної у зв`язку з дією на території України воєнного стану.

Таким чином, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Окрім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських. Зокрема, як вбачається з відеозапису, на запитання поліцейського: Де так прямуєте в комендантську годину, ОСОБА_1 повідомляє: Жінку везу на роботу. В подальшому ОСОБА_1 повідомив поліцейського: Жінка працює в нічну зміну в ковбасному цеху, тому він її возить.

Таким чином, заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, на що останній відмовився, однак виявив бажання пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2, складеного лікарем КНП Козівська ЦРЛ КСР ОСОБА_2 12 січня 2024 року о 00 год. 45 хв., ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського також засвідчено, що за результатом проведеного огляду в медичному закладі з використанням технічного приладу газоаналізатора виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 1,16 проміле.

Апеляційний суд звертає увагу, що висновок лікаря про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 базується на його оцінці проведеного обстеження особи, яке включає в себе не лише тестування за допомогою технічних засобів, а й на підставі проведених досліджень, якими є поведінки обстежуваної особи, її мовна здатність, вегето-судинні реакції, рухова сфера, точність рухів.

Виходячи з цього, огляд та проведені обстеження в медичному закладі давали підстави лікарю зробити остаточний висновок про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку щодо результатів медичного огляду з тих мотивів, що такий огляд проводився медсестрою, є непереконливі і спростовуються матеріалами відеозапису, якими засвідчено, що огляд проводився двома працівниками медичного закладу, в тому числі, особою, яка підписала медичний висновок.

Твердження апелянта, що закладу охорони здоров`я, в якому проводився огляд на стан сп`яніння, не надано права проводити такі огляди є безпідставним, оскільки медичний заклад у якому проводився огляд на стан сп`яніння та заклад, який включено до переліку лікувально-профілактичних закладів Тернопільської області, яким надано право проведення медичного огляду на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів, згідно відповіді Управління охорони здоров`я Тернопільської облдержадміністрації на адвокатський запит, є одним і тим же медичним закладом, лише із змінено назвою.

Доводи сторони захисту про недопустимість вищенаведеного медичного висновку є неспроможними, з огляду на те, що огляд ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я проведений у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, і підстав ставити під сумнів висновок за результатами такого огляду суд не вбачає.

Відповідно, суд першої інстанції обґрунтовано послався в постанові на цей висновок як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги у частині того, що працівниками поліції не були залучені свідки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на уваги, оскільки частиною 2 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку відеозаписи з спеціальних технічних засобів нагрудних бодікамер, додані до матеріалів справи (а. с. 7).

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Терлюку О.Я. строк на апеляційне оскарження постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Терлюка О.Я. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя