Провадження №: 3-в/336/17/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року

Суддя шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Юлія Андріївна,розглянувши заяву адвоката Фельського С.Л.в інтересах ОСОБА_1 про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення такою,що не підлягає виконанню,-

встановила:

19.10.2023 р.постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення,передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гр.,стягненням в дохід держави судового збору в розмірі 536 гр.80 коп.

19.10.2023 р.копія постанови направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 та за місцем проживання ОСОБА_1 ,зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення,для відома.

06.02.2024 р.адвокат Фельський С.Л.в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із заявою про визнання постанови від 19.10.2023 р. Шевченківського районного суду м.Запоріжжя такою,що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви її автор зазначає,що про згадуване вище судове рішення його довіритель дізнався 31.01.2024 р.,у той самий день дізнався і про постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2024 р.,коли на рахунку ОСОБА_1 було заблоковано кошти,а копію рішення ОСОБА_1 отримав через представника 02.02.2024 р.,тому строк для добровільного виконання ним постанови суду в частині майнових стягнень відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП встановлено до 17.02.2024 р.

Враховуючи,що з карткового рахунку ОСОБА_1 списано близько 20 000 гр.,вважає,що не настало підстав,передбачених ч.1 ст.308 КУпАП для стягнення штрафу у подвійному розмірі,тому постанову суду від 19.10.2023 р.вважає виконаною належним чином.

На розгляді заяви в суді ОСОБА_1 зазначив,що він був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд судом справи щодо нього,однак про винесення судом постанови від 19.10.2023 р.та необхідність сплати штрафу дізнався лише 31.01.2024 р.,коли не зміг розрахуватись карткою у магазині. За адресою мешкання копію постанови також не отримував,можливо,працівники пошти вручили її родичу,який ОСОБА_2 про це не повідомив.

Перевіривши доводи заявника матеріалами справи,суддя дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви з урахуванням наступного.

З матеріалів справи встановлено,що постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.10.2023 р.,яка набрала чинності 31.10.2023 р., ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення,передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гр.із стягненням в дохід держави судового збору 536 гр.80 коп.

Порядок провадження по виконанню постанови про накладення штрафу визначено главою 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до положень ст.307 КпАП України штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Доказом виконання постанови,а саме сплати штрафу,являється квитанція банківської установи, оригінал якої необхідно надати до секретаріату суду, у разі добровільної сплати штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 308 КпАП України у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КпАП України, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна.

Згідно ч. 2 ст. 308 КпАП України у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КпАП України та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Тобто, після закінчення строку для добровільної сплати штрафу, суд, яким винесено постанову, звертається до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, шляхом надсилання для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, а відділ державної виконавчої служби уповноважений приступити до примусового стягнення подвійного розміру накладеного штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отрмав копію постанови суду від 19.10.2023 р.особисто 26.12.2023 р.,про що у справі є інформація з офіційного сайту Укрпошта про перевірку статусу відстеження поштового відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення,строк для добровільного виконання ним постанови в часині сплати штрафу сплив 12.01.2024 р.

24.01.2024 р.постанову направлено для примусового виконання до відповідного відділу державної виконавчої служби .

На час розгляду заяви суду не надано підтверджень про розмір коштів,утриманих з ОСОБА_1 в порядку примусового виконання постанови,тому вважати її такою,що виконана у повному обсязі,підстав немає.

Згідно ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.

Згідно ст.17 Закону України» Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р.,суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним.

За таких обставин, заява про визнання постанови суду такою,що не підлягає виконанню,не підлягає задоволенню як така,що не ґрунтується на законі.

Керуючись ст.ст.33-35,301-304 КУпАП,суддя -

постановила:

В задоволенні заяви-відмовити.

Постанова не оскаржується.

Суддя Ю.А.Галущенко