ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/296/24 Номер провадження 33/814/601/24Головуючий у 1-й інстанції Третяк О. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Давиденко С.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Давиденко Сергія Олександровича на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 17000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 17.01.2024 року о 09 годині 40 хвилин керував автомобілем Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Кашинського та Воскресінська в м. Миргород Полтавської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Давиденко С.О. подавши апеляційну скаргу, в якій просив постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на відеозаписі зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці водія та фіксація на відео його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не заперечує проти факту свого перебування на місці водія та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак під цей час, належний його дружині автомобіль, був припаркований і не рухався, його перебування на місті водія було зумовлено нудьгою і бажанням щось робити.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що факту перебування на місці водія у запаркованому автомобілі не достатньо для підтвердження факту керування.

Акцентує увагу, що щодо пояснень про парковку «на хвилинку» та відсутність пояснень про факт керування автомобілем дружиною ОСОБА_1 пояснював, що вважав дружина скоро повернеться, вважаючи дотичні до нього, як до пасажира, дії поліцейських неприпустимими, він не звернув уваги на необхідність щось пояснювати з приводу факту керування автомобілем дружиною, бо питання хто керував поліцейським питання не ставилося.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, гр. ОСОБА_1 17.01.2024 року о 09 годині 40 хвилин керував автомобілем Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Кашинського та Воскресінська в м. Миргород Полтавської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що дане правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 654364 від 17.01.2024 року (а.с. 1), відеозаписом з бодікамери поліцейського (а.с.7), копією постанови серії ЕНА № 1257286 від 17.01.2024 року, яка набрала законної сили і яка підтверджує факт порушення ОСОБА_1 п.15.9 ПДР, а саме водій здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті (а.с.2) та іншими матеріалами справи.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що на бодікамеру зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , в цей час він зупинив даний автомобіль, були увімкненні фари, працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , повідомити що останній порушив п.15.9 ПДР. Виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, працівниками було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до вимог законодавства, на що останній відмовився, також ні на камеру поліцейського, ні в поясненнях ОСОБА_1 на камеру не зафіксовано, що автомобілем керувала ОСОБА_2 .

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд не бере дані доводи, так як матеріали справи містять доказ, які підтверджують вину ОСОБА_1 , а саме підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 654364 від 17.01.2024 року (а.с. 1),, копією постанови серії ЕНА № 1257286 від 17.01.2024 року, яка набрала законної сили і яка підтверджує факт порушення ОСОБА_1 п.15.9 ПДР, а саме водій здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті (а.с.2) та іншими матеріалами справи.

Враховуючи наведене, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена сукупністю належних та допустимих доказів, що містяться у справі, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Давиденко С.О. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Давиденко Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин