Справа № 159/7881/23 Провадження №33/802/259/24 Головуючий у 1 інстанції:Бойчук П. Ю.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника- адвоката Лягутка О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , лікар в/ч НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02 грудня 2023 року о 12 год. 34 хв. на вул. Варшавській, 4 у м. Ковелі, керував транспортним засобом марки «Hyndai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (даліПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає її передчасною, необґрунтованою, такою, що не відповідає фактичним обставинам вчиненого. Вказує, що у період часу з 10 листопада по 11 грудня 2023 року перебував у відрядженні у Ковельському МТМО, з метою надання медичної допомоги пацієнтам та організації повсякденної роботи медичного закладу. 02 грудня 2023 року був терміново викликаний до КПН «Любомльське ТМО» Любомльської міської ради як лікар ортопед травматолог відділення анестезіології та інтенсивної терапії для надання високоспеціалізованої невідкладної оперативної допомоги військовослужбовцю з вогнепальним пораненням ОСОБА_2 та, водночас, для цього пацієнта доставляв препарати крові, які були йому необхідні по життєвих показниках. Також зазначає що, напередодні, вживав алкоголь у невеликій кількості, тому, отримавши терміновий виклик та, усвідомлюючи крайню необхідність, вибуття за викликом, із метою збереження життя військовослужбовця, вирушив особистим транспортом у м. Любомль, Волинської області. Перед початком поїздки, почувався добре. Тому, вважає, що транспортним засобом керував в стані крайньої необхідності, оскільки прямував на екстрений виклик до лікарні, з метою порятунку життя та здоров`я військовослужбовця якому, після прибуття до лікарні, провів термінову операцію. Також звертає увагу апеляційного суду на те що, на момент отримання виклику, реальної та об`єктивної можливості прибути до КНП «Любомльське ТМО» Любомльської міської ради, будь-яким іншим способом, окрім як власним транспортом, не мав. У зв`язку із цим, просить постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року скасувати. Провадження у даній справі закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Лягутка О.Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу, просили задовольнити, доходжу такого висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, дотримано не було.

Вважаючи вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведеною суд, відхиливши його пояснення про те що, у даній ситуації, він діяв виключно в умовах крайньої необхідності, так як виникла необхідність у керуванні транспортним засобом, була зумовлена фактом надання медичної допомоги пораненому військовослужбовцю, таке своє рішення обґрунтував лише письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 1054230 від 02 грудня 2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 грудня 2023 року; висновком щодо результатів медичного огляду № 557 від 11 грудня 2023 року, відеозаписом нагрудної бодікамери поліцейського.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відпзовідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Як у суді першої, так і апеляційної інстанцій ОСОБА_1 пояснював, що за обставин часу та місця, зазначених у складеному щодо нього протоколі про адміністративне правопорушення, за кермо транспортного засобу сів вимушено, оскільки був терміново викликаний до КНП «Любомльське ТМО» Любомльської міської ради як лікар ортопед-травматолог у відділення анестезіології та інтенсивної терапії для надання високоспеціалізованої невідкладної оперативної допомоги військовослужбовцю з вогнепальним пораненням ОСОБА_2 та доставляв препарати крові для даного пацієнта, які були йому необхідні по життєвих показниках. Реальної та об`єктивної можливості дістатися лікарні, у будь-який інший спосіб, не мав.

Такі його показаннями є послідовними, цілком узгоджуються із випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 4733 КНП «Любомльське ТМО» Любомльської міської ради, де значиться дата госпіталізації 02 грудня 2023 року о 02 год. 30 хв., а також іншою медичною документацією стаціонарного хворого, які безпосередьо досліджувались апеляційним судом.

Отже, приймається до уваги та визнається таким, що має важливе значення при вирішенні даної справи те, що її фігурант діяв виключно у вимушеній ситуації, а саме в стані крайньої необхідності, а також ураховується те, що така дія була вчинена ним виключно в умовах крайньої необхідності, задля збереження життя військовослужбовця і не могла бути усунута іншими засобами. Очевидно, що у цьому конкретному випадку, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена, а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає.

Окрім того, змістом положень ст. 3 Конституції України стверджується, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тобто, ОСОБА_1 , у зазначеному випадку, виконував функції водія вимушено, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а тому, у відповідності до ст. 17 КУпАП, не може нести адміністративної відповідальності за дії, які поставлені йому у вину.

Згідно із п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що убачаються достатньо суперечливими висновки місцевого суду який, відхиляючи пояснення ОСОБА_1 щодо обставин вчиненого, як таких, що спрямовані виключно на уникнення ним відповідальності за вчинене, прийняв рішення, керуючись положеннями п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» про його звільнення від сплати судового збору, через вчинення даного адміністративного правопорушення під час виконання ним службових обов`язків як військовослужбовцем.

За таких обставин, постанову судді першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП не можна визнати законною та обґрунтованою, необхідно скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року скасувати, закрити провадження у даній справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя