Справа №461/1979/24
Провадження №3/461/991/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., за участю представника митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, -

в с т а н о в и в :

29.11.2023 в зону митного контролю пункту пропуску «Грушів - Будомеж митного поста «Грушів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України» в`їхав автобус марки «DAF SB4000, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , 2000 року випуску, дата першої реєстрації 13.05.2005, країна реєстрації - Україна, під керуванням громадянина України ОСОБА_2 . Митному органу, як підставу для переміщення через митний кордон України вказаного транспортного засобу, надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.09.2023. Відповідно до поданого свідоцтва власником транспортного засобу є ОСОБА_1 .

За результатами перевірки інформації наявної в базах даних Державної митної служби України встановлено, що 27.02.2019 на митну територію України ввезено автобус з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , країна реєстрації - Іспанія, у митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року». При цьому, відповідно до наявної інформації у базах даних Держмитслужби, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_2 з митної території України не вивозився та у інший митний режим, відповідно до чинного законодавства не поміщався. Також, у наявних базах даних Держмитслужби відсутня інформація щодо ввезення вказаного транспортного засобу в митному режимі «імпорт».

Опитаний ОСОБА_2 повідомив, що він є працівником ФОП ОСОБА_1 , який надав йому документи на автобус для здійснення поїздки у м. Краків.

З метою перевірки законності видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.09.2023, Львівською митницею 01.12.2023 скеровано лист до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях. На лист митниці отримано відповідь відповідно до якої, до Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 04.12.2023 автобус «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 , 13.05.2005 зареєстрований У ВРЕР ДАІ м. Сімферополь, Сімферопольського та Бахчисарайського районів. 23.01.2021 вказаний транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ МВС №1248 та видано номерний знак НОМЕР_6 . У свою чергу 09.09.2023 в ТСЦ МВС №2348 вказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . Однак, вказаний транспортний засіб не міг бути зареєстрований в органах МВС України 13.05.2005, оскільки його вперше ввезено на митну територію України лише 27.02.2019, а до цього він на митну територію України не ввозився та у митний режим імпорту не заявлявся. Відповідно до інформації наявної у Журналі реєстрації шляхових листів пасажирів (Журнал 4006928), який переміщується у вказаному транспортному засобі, а також відповідно до інформації наявної у відкритих джерелах мережі Інтернет, одним із видів діяльності ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) є «49.39 Інший пасажирський наземний транспорт н.в.і.у.», тобто пасажирські перевезення. На сторінці журналу «Шляховий лист №000011» наявний запис про реєстраційний номер транспортного засобу: НОМЕР_6 , а також про перевізника: ФОП Карпенко, АДРЕСА_1 .

З метою з`ясування обставин ввезення вказаного транспортного засобу на митну територію України, реєстрації та перереєстрації його в органах МВС України, Львівською митницею листами від 05.01.2021 7420-03/74-20-01/10/473 та від 06.02.2024 №7.4-20-03/7.4-20-01/10/3760 викликався громадянин ОСОБА_1 (власник транспортного засобу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ). Однак, у визначений час ОСОБА_1 до Львівської митниці не прибув та про причини неявки не повідомив

Представник Львівської митниці Держмитслужби Лубоцький Б.І. вважав вину ОСОБА_1 доведеною повністю, оскільки в його діях наявний склад адміністративного правопорушення порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 483 МК України, просив визнати його винним та визначити міру стягнення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування повістки за його місцем проживання. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до переконання про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності неодноразово не з`явилася в судове засідання, обізнана про наявність даного адміністративного провадження та скерування справи на розгляд до суду, приймаючи до уваги вжиття судом вичерпних заходів для повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи і забезпечення її участі у розгляді справи, визнано можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши думку представника митниці, представника особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до положень ст. 4 Митного кодексу України, митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (п.23).

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм Митного кодексу України, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24)

Митні правила - встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом та іншими законами України (п.28).

Товари - це будь-які рухомі речі, у т.ч. ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно ОСОБА_3 його митної вартості.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1 ст. 335 МК України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник при перевезенні автомобільним транспортом надають митному органу в паперовій або електронній формі документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність).

Відповідно до ч. 2 ст. 460 Митного кодексу України перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення транспортного засобу марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 документів, одержаних незаконним шляхом., що доводиться дослідженим в ході розгляду справи нижченаведеними доказами:

-протоколом про порушення митних правил № 0273/20900/24 від 29.02.2024 року;

-витягом з інформаційної системи Держмитслужби;

-митною декларацією ОСОБА_2 від 29.11.2023 року;

-інформацією, наявною у Журналі реєстрації шляхових листів пасажирів (журнал 4006928);

-листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях № 31/29-175 від 06.12.2023 року;

-висновком товарознавчої експертизи № -0132 від 06.03.2024 року.

На основі вищевказаних письмових доказів, судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 з метою переміщення через митний кордон України транспортного засобу марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 , надав водієві ОСОБА_2 , як підставу для переміщення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.09.2023, яке видане на вказаний транспортний засіб без належних на то підстав, що, в свою чергу, свідчить про умисність та протиправність його дій.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на цереміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення транспортного засобу марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 документів, що містять неправдиві відомості.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах представниками митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії представників митниці. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників митниці) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу ближче до мінімальної межі санкції ч.1 ст. 483 МК України в розмірі 50% вартості товару безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією вказаного товару.

Оскільки вартість незаконно переміщеного через державний кордон України товару, а саме автобуса марки «DAF SB4000» відповідно до висновку товарознавчої експертизи № -0132 від 06.03.2024 року становить 712146.20 грн., то з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності слід стягнути штраф в розмірі 356073.1 грн. (712146.20 *50%=356073.1).

Окрім того, на адресу суду надійшов лист-прохання від начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України Буданова Кирила про передання конфіскованого транспортного засобу марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 на безоплатній основі на баланс військової частини НОМЕР_7 для потреб ГУР Міністерства оборони України.

З урахуванням вищезазначеного, зважаючи на дію в Україні режиму воєнного стану та враховуючи об`єктивну потребу Головного управління розвідки Міністерства оборони України у вказаному транспортному засобі для виконання бойових завдань, суд приходить до переконання, що вилучений згідно із протоколом про порушення митних правил автобус марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 » слід передати на безоплатній основі військовій частині НОМЕР_7 .

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 483, 541 МК України, ст.ст. 40-1, 283 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50% вартості товару, що становить 356073 ( тридцять п`ятдесят шість тисяч сімдесят три) грн. 10 коп.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 0273/20900/24 від 29.02.2024 року, а саме транспортний засіб марки «DAF SB4000», номер кузова НОМЕР_2 , передати військовій частині НОМЕР_7 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605, 60 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Мироненко Л.Д.