ПОСТАНОВА

іменем України

09 січня 2024 рокуСправа №451/1834/23
Провадження № 3/451/35/24

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Семенишин О.З., розглянула матеріали адміністративної справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , вдівця, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, не є особою з інвалідністю, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України,

у с т а н о в и л а :

Із протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №653604 від 19.12.2023 видно, що ОСОБА_1 , 19 грудня 2023 року о 16 год. 55 хв. на вулиці Б. Хмельницького у смт. Лопатин Червоноградського району Львівської області керував т/з «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки, за допомогою приладу «Драгер» ARCC-0210, результат огляду - 1,04 проміле алкоголю (проба позитивна), чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вини своєї не визнав та суду пояснив, що він транспорним засобом не керував.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Спічак М.Л. подав суду заперечення на протокол, яке підтримав у судовому засіданні. Звертав увагу суду на те, що відсутні факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом (а.с.18-22).

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, погодився з поясненнями захисника, свою вину не визнав, вказав, що автомобілем не керував, правил дорожнього руху не порушував, складений на нього протокол не відповідає дійсності і є не законним, просив провадження у справі відносно нього закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 подав суду заяву, яку підтримав у судовому засіданні та зазначив, що 19 грудня 2023 року приблизно о 17 год. 00 хв., він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на автомобілі «ФІАТ», д.н.з. НОМЕР_2 , проїжджали на вулиці Б. Хмельницького у смт. Лопатин, де їх зупинили працівники поліції. За кермом автомобіля був ОСОБА_4 , він зупинив автомобіль і пред`явив поліцейському документи. ОСОБА_5 в цей час сидів збоку біля водія і почав сперечатися з поліцейським, що останній безпідставно зупинив автомобіль. У відповідь поліцейський сказав, що ОСОБА_5 не пристебнутий ременем безпеки і що це і є причина зупинки. Після чого, поліцейський відчув від ОСОБА_1 запах алкоголю і сказав, що складе на нього протокол. Що було далі ОСОБА_2 невідомо, оскільки він вийшов з автомобіля і пішов додому пішки. Стверджує, що він особисто бачив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а був пасажиром та автомобілем керував ОСОБА_3 (а.с.26).

Також свідок ОСОБА_3 подав суду заяву, яку підтримав у судовому засіданні та підтвердив, що 19 грудня 2023 року приблизно о 17 год. 00 хв., він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на автомобілі «ФІАТ», д.н.з. НОМЕР_2 , проїжджали на вулиці Б. Хмельницького у смт. Лопатин, де їх зупинили працівники поліції. ОСОБА_3 вказує, що був за кермом автомобіля, тому зупинив автомобіль і пред`явив поліцейському документи. ОСОБА_5 в цей час сидів збоку біля нього і почав сперечатися з поліцейським, що останній безпідставно зупинив автомобіль. У відповідь поліцейський сказав, що ОСОБА_5 не пристебнутий ременем безпеки і що це і є причина зупинки. Після чого, ОСОБА_5 вийшов з автомобіля і коли він сперечався з поліцейським, останній відчув від ОСОБА_1 запах алкоголю і сказав, що складе на нього протокол. Що було далі ОСОБА_3 невідомо, оскільки він відійшов в сторону, щоб знайти туалет, а коли повернувся, то поліції вже не було. ОСОБА_5 розповів йому, що поліцейський склав на нього протокол. На його запитання, за яке порушення, ОСОБА_5 відповів, що не розуміється на законодавстві, також повідомив, що поліцейські погрожували вилучити автомобіль, якщо він їм буде перечити, тому він підписав протокол не читаючи. На даний час, ознайомившись з протоколом, ОСОБА_3 стверджує, що відомості викладені в протоколі не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 автомобілем не керував, а був пасажиром. Автомобілем керував він ( ОСОБА_3 ) і це може підтвердити ОСОБА_2 , який був присутній в автомобілі (а.с.27).

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, свідків, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.

На підтвердження винності ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду подано: протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №653604 від 19 грудня 2023 року (а.с.1); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); тест приладу «Драгер» 6810 від 19 грудня 2023 року (а.с.4); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 грудня 2023 року (а.с.5); копію постанови про накладення адміністративного стягнення, серії ЕНА №1126776 від 19 грудня 2023 року (а.с.6); довідки Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 19 грудня 2023 року (а.с.7,8); диск з відеозаписом (а.с.2).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП України особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Працівники поліції, не розібравшись в ситуації, зокрема не встановивши, хто безпосередньо був водієм, не назвавши ознак сп`яніння, не виписавши направлення на проведення огляду, не повідомивши порядок та спосіб проходження такого огляду, а також не назвавши за допомогою якого спец. засобу будуть проводити огляд, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння пасажиру - ОСОБА_1 , а не водію - ОСОБА_3 , чим порушили вимоги ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист драв людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄЄПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А, заява № 25).

Окрім цього, згідно із вимогами ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проте, ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Разом із цим слід зазначити, що наявні грубі порушення законодавства під час складання адміністративних матеріалів працівниками поліції, в ході яких грубо порушено конституційні права особи, а також відсутні будь-які фактичні докази керування автомобілем безпосередньо ОСОБА_1 , при тому, що протокол складений з істотними порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, зокрема в протоколі мають місце виправлення дати складання протоколу. При наявності таких суттєвих порушень та розбіжностей, свідомо не залучено свідків, які були на місці події.

Крім цього, працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП та не забезпечили право на захист, а тому складений протокол та додані матеріали, не можуть не можуть бути належними та допустимими доказами.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Натомість, направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не містили передбачених законом відеозаписів. А з долученого відеофайлу неможливо встановити місце, дату та час проведення відеозйомки, а також неможливо побачити обставини справи від початку до кінця, тобто з моменту зупинки автомобіля і до завершення оформлення матеріалів справи. Таким чином неможливо належним чином всебічно оцінити обставини справи.

Вказані події та обставини, які відбувались поза наданим відеозаписом, спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, а тому долучена до справи частина відеозапису, з якої вирізано значну частину подій, сама по собі не відображає всіх обставин в цілому і не може бути належним та допустимим доказом.

Долучений до протоколу диск не містить відеофайлів, які б, відображали в цілому фактичні обставини справи, зокрема: факт керування транспортним засобом безпосередньо ОСОБА_1 , тобто вчинення адміністративного правопорушення, чи надання ОСОБА_1 направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, роз`яснення прав особі, яка притягається до відповідальності, роз`яснення права на захист, повну процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, тощо.

Отже, надані відеофайли не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки, здобуті із порушенням чинного законодавства та не відповідають вимогам вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків..., а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 9 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання потрібно вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17, зазначено, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у виріщенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах, що узгоджується і з висновками ВС, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/11454/16-а, де пояснення свідка суд визнав такими, що не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор "УПІТ. А щодо показань іншого свідка, який був пасажиром в автомобілі позивача, то останній стверджував про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання суду першої інстанції, тому ці пояснення колегія суддів визнала такими, що підтверджують неправомірність дій відповідача та прийняття ним оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких фактичних даних, на підставі яких можна б було встановити наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому даний протокол, у сукупності з іншими матеріалами, не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, тому суд вважає, що в його діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 9, 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Радехівський районний суд Львівської області.

СуддяСеменишин О. З.