П О С Т А Н О В А

16.02.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., вирішуючи питання про відвід судді Фазикош Г.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Закарпатського апеляційного суду знаходиться адміністративна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року.

В судовому засідання суддя Фазикош Г.В. озвучила інформацію, яка, на її думку, хоча і не є підставою для її відводу від участі у розгляді справи, однак може викликати сумніви у її неупередженості у стороннього спостерігача. Зокрема, вона повідомила, що особисто знайома з особою щодо якої складено протокол якої складено протокол про адміністративне правопорушення, хоча і не перебуває з ним у стосунках, які б виключали можливість її участі у розгляді справи.

У зв`язку з наведеною інформацією адвокат Тодавчич Г.І. та прокурор Вакула Ю.В. заявили судді Фазикош Г.В. відвід, обґрунтувавши його тим, що за наявністю таких обставин, що у свою чергу може викликати в сторін даного провадження сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Фазикош Г.В. під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2024 року заяву про відвід судді Фазикош Г.В. передано для розгляду судді Бисага Т.Ю.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про відвід, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Питання відводу судді не врегульовано нормами КУпАП.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція), кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним безстороннім та справедливим судом, передбачені і у ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма, у тому числі й ст.53 Конвенції, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

17.07.1997 Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 475/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст.8,9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-IV в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо безсторонності суду, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Суддя є безсторонній, поки зворотнє не буде доведено. До того ж необхідно зазначити, що, крім всього, суди зобов`язані заслуговувати на довіру учасників процесу.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. З урахуванням вищенаведеного, а також положень Кодексу суддівської етики, які містять обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм у поведінці судді під час здійснення правосуддя, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, яким визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення; ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, при вирішенні питання про відвід судді, апеляційний суд, шляхом застосування принципу аналогії закону, керується нормами КПК України, а саме вимогами ст.75 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що під «іншими обставинами» які викликають сумнів у неупередженості судді, мають розглядатися, зокрема, у результатах судового розгляду зацікавлені родичі дружини чи чоловіка судді; суддя перебуває в дружніх або неприязних стосунках із кимось з учасників провадження, надання консультацій та інших послуг.

Апеляційний суд приходить до висновку, що з метою усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності і упередженості судді у даній справі та з метою забезпечення особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення права на справедливий суд, подана адвокатом Тодавчич Г.І. та прокурором Вакула Ю.В., заява про відвід підлягає до задоволення.

Беручи до уваги вищевказані обставини, прихожу до висновку про доцільність відведення судді Закарпатського апеляційного суду Фазикош Г.В. від розгляду даної справи для уникнення будь-яких об`єктивних сумнівів в його безсторонності та упередженості.

Керуючись ст. 75, 81 КПК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Тодавчич Г.І. та прокурора Вакула Ю.В. задовольнити.

Відвести суддю Закарпатського апеляційного суду Фазикош Г.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року.

Матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.1ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, передати для повторного розподілу АСДС для визначення іншого судді.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага