ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою адвоката Григорчук Л.Л. на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28.03.2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, 18.02.2024 року о 23 год. 50 хв. в м. Чернівці по вул. Вокзальна, 95 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенз Е» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря-нарколога ОКНП «ЧОНД», чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

На вказану постанову суду адвокат Григорчук Л.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому вказувала, що поліцейські не здійснювали законної зупинки транспортного засобу, а рухаючись позаду на великій відстані, у темну пору доби, начебто виявили, що водій цього автомобіля не пристебнутий ременем безпеки та здійснює рух із використанням світла протитуманних фар, а не

ЄУНСС 725/1429/24 НП 33/822/285/24 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_2

ближнього світла фар. Вважає, що поліцейські безпідставно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , а тому подальші вимоги поліцейських були неправомірними.

Крім того, поліцейські не складали протокол про порушення ПДР, тобто за порушення правил користування ременем безпеки. Вважає, що цей факт підтверджує умисне переслідування поліцейськими особи з метою протиправного

притягнення до відповідальності за відсутності події правопорушення.

Зазначала, що вимогу пройти огляд на стан сп`яніння озвучив поліцейський, який жодним чином не виявляв цих ознак. Однак, направлення до медичного закладу було складено іншим поліцейським, без вручення ОСОБА_1 та проставлення відмітки про її отримання у поліцейському примірнику.

Стверджувала, що фабула протоколу не містить відомостей про причетність ОСОБА_1 до вчинення інкримінованого правопорушення. Так, в ньому відсутні відомості про порядок та процедуру виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , немає відомостей про складання акту огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та подальше вручення направлення. Також в направленні вказані інші ознаки, ніж були озвучені поліцейським та не було забезпечено обов`язкову участь двох свідків.

Вважає, що відеозаписи не можуть вважатися належним доказом, оскільки в протоколі не має посилань на технічний засіб, за допомогою яких вони здійснені. Також на них не зображено рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Апелянт стверджує, що підтвердити правомірність виявлених ознак сп`яніння поліцейськими неможливо, оскільки виявлений запах алкоголю з порожнини рота не зафіксовано, як і інші ознаки сп`яніння. На думку адвоката, є тільки факти упередженості та протиправності дій поліцейських, які дають підстави вважати, що процедура виявлення ознак сп`яніння не була дотримана.

Зазначала, що лікарем ЧОНД складений висновок, що не передбачено законодавством, оскільки медичний огляд та обов`язкові процедури щодо ОСОБА_1 не проводилися і відповідний акт медичного огляду не складався, а тому підстав для виготовлення висновку не було. Тобто, лікар-нарколог не може констатувати факти, які не відносяться до його компетенції, а за відсутності підстав складати висновок.

Також апелянт посилалась на рішення ЄСПЛ, Верхового Суду, норми КУпАП та Конституції України, які, на її думку, свідчать про незаконність оскаржуваної постанови та підстави для її скасування.

Заслухавши адвоката Григорчук Л.Л., Ілащука П.Я., які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Наказу МВС України та МОЗ України «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, підвищена жвавість. Від проходження огляду за допомогою алкотестора Драгер ОСОБА_1 відмовився (а.с.3).

При цьому суд зауважує, що виявляти такі ознаки у водіїв уповноважені працівники поліції, як уповноважені законом особи, спілкуючись безпосередньо з водієм, можуть виявити перелічені вище зовнішні ознаки сп`яніння, що є підставою для направлення водія для проходження медичного огляду. Заперечувати виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 можна було б, якби останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що ОСОБА_3 було запропоновано пройти такий огляд в ЧОНД, (а.с.4).

З висновку №257 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.02.2024 р. вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду та обстеження (а.с.5).

З переглянутого в апеляційній інстанції відеозаписів, що долучені до матеріалів справи, вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, оскільки в автомобілі не були ввімкнені фари ближнього світла в нічний час доби. Під час спілкування з водієм у ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, куди і був доставлений поліцейськими. Однак, перебуваючи в ЧОНД, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, що було зафіксовано лікарем цієї установи.

При цьому суд зауважує, що за кермом автомобіля, який зупинили поліцейські, перебував саме ОСОБА_1 , який спілкувався з поліцейськими через привідчинене вікно та одночасно розмовляючи по телефону. На неодноразову вимогу надати документи на транспортний засіб, не одразу міг пояснити, що у нього їх немає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

У відповідності до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності немає, порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення, то вони є необґрунтованими.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Доводи апелянта про незаконну зупинку поліцейськими транспортного засобу апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.02.2024 року, вбачається, що в цей день о 23.55 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенз Е» д.н.з. НОМЕР_1 та не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б ПДР України (а.с.7).

Зазначена постанова не була оскаржена ОСОБА_1 та набрала законної сили. А тому твердження апелянта про незаконність цієї постанови є необґрунтованим.

Той факт, що автомобіль був зупинений у зв`язку з одним порушенням ПДР України, а під час перевірки документів були виявлені інші порушення, за які його було притягнуто до відповідальності, ніяким чином не свідчить про незаконність зупинки транспортного засобу.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта про не залучення свідків, оскільки статтею 266 КУпАП передбачено залучення свідків тільки у разі неможливості застосування поліцейськими спеціальних технічних засобів відеозапису. В даному випадку працівниками поліції вівся безперервний відеозапис на технічні засоби і залучення свідків в цьому випадку є необов`язковим.

Що стосується доводів адвоката про те, що направлення в медичний заклад не було вручено ОСОБА_4 , а також, те, що висновок лікаря не передбачений законодавством, то вони є необґрунтованими.

Зазначеною вище Інструкцією передбачено направлення водія до медичного закладу. Складене поліцейським направлення вручається лікарю медичної установи, яке є підставою для проведення медичного огляду водія. За результатами огляду складається відповідний виносок лікаря, в якому зазначаються результати огляду, в тому числі і відмова водія від проходження такого огляду. Вручення направлення в медичний заклад водію транспортного засобу не передбачено.

Твердження апелянта про упередженість та незаконність дій працівників поліції є голослівними, оскільки апелянтом не було надано доказів протиправної поведінки інспекторів поліції. Крім того, якщо апелянт вважає, що були порушені якимось чином права ОСОБА_4 з боку поліцейських, він вправі звернутись з відповідною заявою до керівництва УПП в Чернівецькій області.

З урахуванням досліджених по справі доказів, вважаю, що прийняте судом рішення є законним та вмотивованим, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката Григорчук Л.Л. відмовити, а постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя