Справа №521/1732/24
Номер провадження 3/521/2828/24
П О С Т А Н О В А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

21 лютого 2024 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі головуючого судді Гарського О.В., із секретарем судового засідання Шагаки О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за протоколом № 350/2024 від 07.02.2024 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, має вищу педагогічну освіту та вищу освіту рятувальника, не працює, є інвалідом ІІ групи, працював до 21.10.2023 року на посаді пожежного-рятувальника 8-ої державної пожежно-рятувальної частини 6-го державного-рятувального загону ГУ ДСУНС в Одеській області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Сторони справи про адміністративне правопорушення, які приймали участь у судовому розгляді: прокурор Терлецька І.І.; особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обставин, які визнані суддею доведеними.

1.1. ОСОБА_1 працюючи на посаді пожежний-рятувальник 8-ої державної пожежно-рятувальної частини 6-го державного-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області, будучи суб`єктом на якого поширюються дії Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, тобто суб`єктом декларування, після звільнення з посади 21.10.2023 року несвоєчасно - 28.11.2023 року о 12 годині 18 хвилин подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року, відповідно до якої особа яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

1.2.Дії ОСОБА_1 , суддя кваліфікує за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

2.Позиції сторін у справі.

2.1.Прокурор в судовому засіданні просила визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у максимальному розмірі.

2.2. ОСОБА_1 під час судового засідання свою вину визнав повністю. Показав, що розумного пояснення неподання декларації не має. В зв`язку із станом здоров`я, отриманою травмою пропустив строк подачі декларації. Не заперечував проти накладення на нього штрафу.

3.Докази на підтвердження встановлених суддею обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

3.1.Суддя вважає, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності та на нього необхідно накласти відповідне стягнення, з наступних підстав.

3.2.Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 за обставинами справи показав, що дійсно працював останні роки на посаді пожежного-рятувальника 8-ої державної пожежно-рятувальної частини 6-го державного-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області. 20.10.2023 року він звільнився з посади. Декларацію протягом 30 днів не подав. Пояснив це поганим самопочуттям, оскільки є інвалідом ІІ групи. Натомість при детальному допиті, розумно пояснити неможливість подати декларацію протягом досить значного часу (30 днів) не зміг.

3.2.Встановлено також з його показів, що травму, яка потягла встановлення інвалідності він отримав 07.05.2023 року. Згідно довідки, встановлений діагноз: Стан після перенесеної хребетно-спинномозкової травми забиття та стиснення шийного відділу спинного мозку (08.05.2023 р.) у вигляді післятравматичної грижі міжхребцевого диску С4-С5, післякомпресійної шийної мієлопатії, тетрапарезу з помірним парапарезом верхніх та нижніх кінцівок, гіпотрофією м?язів обох передпліч та гомілок на 1,5-2,0 см., зниженням м?язової сили до 3,5-4 балів, з помірним больовим та спастико-тонічним синдромами. Стан після оперативного втручання (07.06.2023 р.): корпородез С5, видалення грижі міжхребцевих дисків на рівні С4-С5, С5-С6, МОС міжтіловою титановою опорою. ПФР ІІ ступеню. Травма є побутовою і пов`язана із необережним керуванням велосипедом.

3.3.У зв`язку із вказаною травмою, ОСОБА_1 визнаний непридатним до служби на займаній посаді та інших посадах пов`язаних з виконанням робіт з підвищеним ризиком для життя або здоров`я.

3.4.Під час перехресного допиту ОСОБА_1 показав, що розуміє, що не виконав вимоги закону, в частині обов`язкового декларування. Натомість враховуючи свій стан, на той момент не віднісся досить серйозно до такого обов`язку. Погодився сплатити штраф.

3.5.Даючи аналіз наявним доказам, суддею встановлено, що обставини правопорушення та вина ОСОБА_1 , окрім його показів підтверджується документальними доказами, а саме відомостями які сформовані в електронному вигляді у «Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

3.6.Так роздруківка із зазначеного реєстру об`єктивно показує, що ОСОБА_1 подав зазначену декларацію в порядку ч. 2 ст. 45 спеціального Закону за період, не охоплений раніше поданими деклараціями 28.11.2023 року, хоча мав би подати не пізніше 20.11.2023 року. Послідовність дій користувача у «Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яка була надана Національним агентством з питань запобігання корупції, підтверджує факт заповнення електронної декларації та її подання саме 28.11.2023 року.

3.7.Таким чином, на фоні повного визнання особою своєї вини, документи докази, які є німими свідками, доказують поза розумним сумнівом встановлений факт порушення строку подання декларації після припинення діяльності (звільнення).

3.8.Сам зміст порушення та існування неспростовних електронних доказів, надають право про висновок у відношенні ОСОБА_1 , що особа винна у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність.

4.1.Обставиною, що пом`якшує відповідальність є скоєння особою правопорушення вперше, а також стан здоров`я особи, який є інвалідом ІІ групи.

4.2.Обставин, що обтяжують відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.

5.Мотиви призначення стягнення і судового збору, положення закону яким керувався суддя.

5.1.Вирішуючи питання призначення стягнення, суддя враховує відомі вимоги ст. 23 КУпАП. Натомість також враховує власну практику за вказаною нормою, яка досить часто має вигляд звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення.

5.2. Суддя не погоджується з думкою прокурора, що адміністративні правопорушення пов`язані з корупцією не можуть бути малозначними. Така думка зовсім не враховує дійсність буття і є намаганням «втиснути життя, болісно і насильно, у вузькі рамки юридичних норм». Правосуддя, як відомо не може бути відчужено від справедливості, а остання складається зовсім не в одному правомірному застосуванні до доведеного діяння каральних вимог закону. Кожна справа, є індивідуальною, саме завдяки людям, яких притягують до відповідальності. Всяке життя людини унікальне, а тому казати, що перша-ліпша людина, яка потрапляє в орбіту кримінальних або адміністративних правовідносин заслуговує на однакову порцію «штучної справедливості» - не є правосуддям. Мною неодноразово за схожих обставин, однак все ж таки при інших вихідних даних, встановлювались певні факти життя людей, які дозволяли зробити висновок на користь таких людей, оскільки у іншому випадку правосуддя було б занадто жорстоким і несправедливим. Якщо ж правосуддя несправедливе, то воно втрачає право на легітимність у власній країні.

5.3.Окрім того, суворість, послідовність і ясність у юридичній сфері, які так часто доводиться вислуховувати від сторін, досить часто виступають, як «форма повного туману». Недаремно у яскравій характеристиці правосуддя, зробленій видатним українським письменником, можливо побачити звичайний людський погляд на досить прості речі: «…сама тісна і невисока освіта наших суддів, прокураторів, та адвокатів, оте нещасне Brotstudium (наука для хліба), що дає такому функціонерові нічогісінько, крім знання параграфів, не торкаючи ані психології, ані суспільних відносин, ані історії, ані етики, присипляючи ще в університеті його душу і серце і випускаючи його в світ машиною, яка й працює так, як її наведуть переможні обставини»1. Тому з будь-якими висловлюваннями, які мають на меті лише кару, не враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та події, що передували вчиненню правопорушенню і які можуть відкрити більше коло обставин, що пом`якшують відповідальність треба бути дуже обережним.

5.4.Справедливість є невід`ємною частиною правосуддя. І ми зобов`язані захищати не інтереси держави, а верховенство права, яке потребує захисту так само як і звичайна людина. Однак, справедливість без мудрості й поміркованості легко переростає в самовпевненість і формалізм. Тому нейтральність і неупередженість є тими засобами, які дозволяють балансувати між інтересами сторін, не надаючи гандікап жодній зі сторін.

5.5.Повертаючись до обставин даної справи, необхідно зазначити, наступне. Для висновку про малозначність необхідно надати суду відповідний ґрунт за допомогою якого суддя зробить відповідний правовий висновок. У даному випадку, я не бачу підстав для малозначності, не за формою і змістом, а тому що особа не бажала будь-якого іншого вирішення розгляду справи ніж призначення адміністративного стягнення. Розумного пояснення пропуску строку від останнього не було, як не було і бажання просити у судді будь-якого іншого вирішення справи ніж притягнення особи до відповідальності. ОСОБА_1 погодився не тільки з притягнення до адміністративної відповідальності але й бажав сплатити штраф. Отримана травма свідчить про неможливість в подальшому проходити державну службу. Сам ОСОБА_1 розуміє і визнає такий порядок речей. Тому казати, про занадто серйозні наслідки для нього від прийнятого рішення не можна.

5.6.Приймаючи рішення про притягнення особи до відповідальності, мною враховані всі можливі наслідки для людини від такого рішення, однак вийти за межі правової позиції людини також не має підстав. Тому за наслідками судового розгляду приймається саме рішення про накладення адміністративного стягнення.

5.7.Стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлено у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 1700 гривням.

5.8.Прокурор просила застосувати штраф у максимальному розмірі, натомість розумного пояснення саме такій санкції вона не надала. Особисто я, не вбачаю підстав, для застосування найбільш суворого стягнення. На фоні стану здоров`я особи, втрати ним роботи у зв`язку із травмою в умовах воєнних дій та не стабільної економіки, накладення максимального штрафу не буде відповідати меті правосуддя. Окрім того, все ж таки за змістом вказане правопорушення є дуже незначним. Пропущення строку подання майнової декларації на 8 днів, не може бути суттєвим проступком для держави. Держава у даному випадку лише втратила протягом невеличкого проміжку часу можливість контролювати фінансовий стан державного службовця. Жодних непоправних негативних наслідків від таких дій держава не отримала. Порушення вчасно виявлено та припинено. Тому і стягнення до особи може бути застосовано у мінімальному штрафі, відповідно до санкції статті.

5.9.Суд також враховує, що ОСОБА_1 вже є пенсіонером, інвалідом, з такими вадами здоров`я які не дозволятимуть йому працювати як звичайному громадянину. Тому економічно він буде залежати тільки від пенсійного забезпечення. Загальний фізичний стан, певний параліч нижніх кінцівок, деякий параліч кінцівок рук, тремтіння рук та кульгавість не тільки підтверджують діагноз але й надають право на милосердне ставлення до такої особи. Відповідно призначення саме мінімального стягнення буде відповідати справжньому правосуддю.

5.10.Судовий збір, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, підлягає стягненню з особи, оскільки судом прийнято рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності і на неї накладено адміністративне стягнення. Сума судового збору, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, повинна бути за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 грн. 60 коп.

5.11.При винесені постанови суддя керується ст. ст. 283, 284 КУпАП.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки судді.

1.1. Визнати ОСОБА_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти стягнення, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

1.2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження.

2.1.Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП та особою щодо якої її винесено.

2.2.Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

2.3.Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

2.4.Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

С У Д Д Я: О.В. Гарський

[1] ОСОБА_2 , повість «Перехресні стежки» 1900 р.

1 ОСОБА_2 , повість «Перехресні стежки» 1900 р.