ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04 січня 2024 рокуСправа №: 695/424/23
Номер провадження 3/695/7/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Брус С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла із ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшли матеріали адміністративної справи з ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 154188 від 13.01.2023 водій ОСОБА_1 13 січня 2023 року о 19 годині 37 хвилин в с. Дмитрівка по вул. Шевченка керував автомобілем ВАЗ-21213, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий заах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився пройти.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 13 січня 2023 року він не керував автомобілем, а керувала транспортним засобом його дружина. Вона приїхала з роботи та поставила автомобіль біля двору та повідомила йому, що не працює ліва фара на автомобілі. Він був вдома та разом з ОСОБА_2 чистили каналізацію. Він пішов ремонтувати автомобіль, ключі були в замку. Він сів за кермо щоб подивитися, чому не працює ліва фара, і в цей час повз його двір по вул. Шевченка проїжджав патрульний автомобіль. Підійшовши до нього, працівники поліції попросили його надати документи на автомобіль та посвідчення водія, він їм надав всі документи. Працівники поліції сказали йому, що він п`яний. Він в той день дійсно вживав горілку з ОСОБА_2 , повідомив працівникам поліції, що він не керував автомобілем, а дружина перебувала за кермом. Працівники поліції не реагували, не хотіли на дружину складати протокол про адміністративне правопорушення, а склали на нього, та пообіцяли, що не вилучать автомобіль. Він відмовився надавати пояснення та підписувати протокол.

У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Брус С.М. надав суду письмові заперечення на протокол, в яких зазначив, що ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнає. Пояснює, що 13.01.2023 року транспортним засобом ОСОБА_1 не керував, від проходження огляду не відмовлявся. Він стояв біля свого двору за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та колегою по роботі ОСОБА_4 та перевіряли чому в автомобілі не горить права фара. Бо жінка, яка перед цим керувала автомобілем та припаркувала його під двором повідомила чоловіку про несправність та вони з ОСОБА_4 намагались усунути поломку. В цей момент повз їхнього двору проїжджала патрульна машина поліції. Зупинившись, працівники поліції підійшли до присутніх, попросили надати документи на автомобіль та посвідчення водія. Жінка сказала, що вона надасть своє посвідчення водія, але в ході розмови поліцейський сказав надати посвідчення водія та реєстраційні документи. Перевіривши документи, поліцейський звинуватив ОСОБА_1 в керуванні транспортним засобом в нетверезому стані. Після чого, сказали ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 заперечив факт керування автомобілем.

Проігнорувавши пояснення ОСОБА_1 та свідків поліцейські почали складати протокол. Відео, які надали поліцейські, не можуть бути належними та допустимими доказами під час розгляду справи, адже відео не містить доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції. На відео видно, що поліцейський під час розмови застосовує тиск на ОСОБА_5 , при цьому, не пояснив причини проходження огляду та наслідків відмови від його проходження. Жінка ОСОБА_1 неодноразово визнає, та повідомляє поліцейським, що вона того дня керувала автомобілем, ОСОБА_1 також неодноразово підтверджує слова своєї жінки свідок ОСОБА_4 також пояснював поліцейським, що жінка ОСОБА_1 незадовго до даної події їздила на автомобілі та залишила машину біля двору. ОСОБА_1 посилається на те, що на пропозицію поліцейського пройти медичний огляд на стан сп`яніння він погодився, однак поліцейський сказав йому, що в його випадку треба відмовлятися у зв`язку з тим, що є вірогідність, що його автомобіль вилучать спочатку на штрафмайданчик, а в подальшому його вилучать на потреби ЗСУ. Тобто вводив ОСОБА_1 в оману, бо він достовірно не розумів всіх наслідків та не знав порядку проходження огляду. У матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 для медичного огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури освідчення, передбаченої Інструкцією, зокрема п. 7 розділу 1, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що допущено ряд порушень з боку працівників поліції, які не дотримувались чіткого, послідовного порядку направлення водія транспортного засобу для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а саме: відсутня частина відео події на якому зафіксовано рух транспортного засобу та зупинку транспортного засобу; відсутня частина відео події на якому зафіксовано встановлення ознак сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від проведення огляду щодо виявлення стану сп`яніння, тобто форми письмового направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння згідно пункту 8 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 про порядок направлення особи на огляд на стан сп`яніння, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Доданий до матеріалів справи відеозапис виключає багато моментів і фактів для встановлення істини по справі, отже не може бути допустимим доказом. Вважає, що будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні. Просив закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 , 13 січня 2023 року вона була на роботі, ввечері їхала з роботи та в автомобілі не працювала ліва фара. Вона приїхала додому та поставила автомобіль біля двору і покликала чоловіка поремонтувати автомобіль. Він вийшов до автомобіля, сів за кермо, а вона сіла збоку. В цей час під`їхала поліція. В той день її чоловік ОСОБА_1 не керував атвомобілем, а керувала транспортним засобом вона. Її чоловік перебував вдома з товаришем та вживав спиртні напої. Вона говорила працівникам поліції, що він не керував автомобілем, а лише сів за кермо, щоб полагодити поломку фари.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що в той день він з ОСОБА_1 займалися ремонтом каналізації. Увечері прийшла дружина ОСОБА_1 та попросила його подивитися автомобіль, оскільки не працювала ліва фара. Через деякий час він почув шум і коли вийшов, то побачив поліцію, ОСОБА_1 та його дружину. Він сперечався з працівниками поліції, бо ОСОБА_1 не керував автомобілем, а вони разом займалися ремонтом каналізації. Він та ОСОБА_1 вживали алкогольні напої та були у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання не з`явився поліцейський ОСОБА_7 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи для його виклику у судове засідання.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасого затримання транспортного засобу, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов"язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про Національну поліцію завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки.

Згідно з вимогами ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об"єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Крім того, згідно ст.266 ч.5 КУпАП проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.2,3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкції), затвердженої наказом МВС України та МОЗ України за №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп"яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі-поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп"яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до вимог п.п.6,7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп"яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп"яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведенного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладу охорони здоров"я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розділом 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 передбачено обов"язки водіїв транспортних засобів.

Згідно з п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 учасники дорожнього руху зобов"язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємо ввічливими.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Розділу X «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також, згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному під відеозапис та/або у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення правопорушення серії ААБ № 154188 від 13.01.2023, згідно якого водій ОСОБА_1 13 січня 2023 року о 19 годині 37 хвилин в с. Дмитрівка по вул. Шевченка керував автомобілем ВАЗ-21213, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий заах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився пройти. Під час складання протоколу проводилася відеозйомка на поліцейську бодікамеру на підставі Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху». ОСОБА_1 при складанні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП був присутній. При цьому зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі не вказав, підписав його, відмовився від надання пояснень. Відтак, з урахуванням викладеного, суд приймає протокол про адміністративне правопорушення як належний і допустимий доказ.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення, - (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, та на якому зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотеста Драгер та в закладі охорони здоров`я під час безперервної відеофіксації, в результаті чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На диску маються 2 відеофайли, перший з яких тривалістю 30 хв розпочинається 13.01.2023 о 19 годині 39 хвилині з того, як стоять чоловік та жінка і поліцейський просить надати посвідчення водія та реєстраційні документи. Жінка говорить «дай мої права». Працівник поліції говорить «ваші права нам не потрібні». Вона відповідає «я за кермом була». Поліцейський говорить, що в них є відеофіксація, хто виходив з-за керма. Чоловік надав документи. На відео зафіксований автомобіль Нива з однією включеною фарою. Працівник поліції запитав чоловіка: « ОСОБА_8 , Ви нічого не вживали сьогодні?». Жінка сказала, що вона була за кермом. Поліцейський знову повідомив, що вони бачили, що вона пасажир, а з-за керма вийшов чоловік. На що ОСОБА_1 відповів, що вживав алкоголь та жінка його везла. Поліцейський сказав ОСОБА_1 , що в нього є підозра, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер. ОСОБА_1 сказав, що якщо є відофіксація, що він був за кермом, то пройде, але якщо немає, то нічого не буде проходити. Неодноразово працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп"яніння на місці за допомогою приладу Драгер, на що ОСОБА_1 відповів «ні». Далі поліцейський пропонує проїхати на освідування в Золотоніську лікарню, на що ОСОБА_1 говорить, що він не керував автомобілем, а за кермом була жінка. ОСОБА_1 сказав, що нікуди не буде їхати. Поліцейський говорить ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол за статтею 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Далі поліцейський повідомляє, що автомобіль буде вилучено на штрафмайдачник, а через 3 дні власник може приїхати його забрати. Далі на 7 хвилині 59 секунді відеозапису водій ОСОБА_1 говорить: «Все я винуватий», нецензурно висловлюється та говорить, щоб забирали машину. Далі ОСОБА_1 на 9 хвилині 48 секунді говорить, що він порушив правила та буде платити. На 14 хвилині 17 секунді відео ОСОБА_1 знову говорить, що якщо він винуватий, то хай його карають. На 14 хвилині 57 секунді ОСОБА_1 говорить, що працівники поліції зробили свою роботу, а він випив зайві 20 грам і не доїхав додому. На 15 хвилині 51 секунді ОСОБА_1 визнає, що він випивший. На 16 хвилині 18 секунді ОСОБА_1 говорить, що його друг сидів збоку, а він був за кермом, сказав поліцейським робити свою роботу і забирати в нього права, перездасть потім. Поліцейський повідомив, що йому нададуть тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. На 20 годині 03 хвилині відео водій знову говорить, що він винуватий і визнає вину. Під час розмови з поліцейським ОСОБА_1 говорить, що «він попався». На цьому відеофікація закінчується.

На другому відеофайлі тривалістю 12 хв 56 сек відеофіксація розпочинається о 20 годині 09 хвилині, зафіксовано суперечку учасників події з поліцейськими. Поліцейський надав водію протокол для ознайомлення і зачитав його, запитав у водія, чи буде він підписуватися, на що водій погодився та підписався в протоколі. На питання поліцейського чи буде надавати пояснення, та підписуватися за отримання тимчасового дозволу, ОСОБА_1 відмовився. На цьому відеофіксація закінчується.

Отже, саме таку поведінку ОСОБА_1 суд і розцінює як умисні, цілеспрямовані дії на ухилення від проходження медичного огляду, і які не пов`язані з іншими обставинами.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об"єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Доданий до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис відповідає вимогам ст.251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Будь-яких даних, які б спростовували обставини, що підтверджуються вказаними вище доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суду не надано.

Досліджені докази послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності їхнього розуміння обставин, з приводу яких вони отримані, добровільності та істинності позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні, і підстав їм не довіряти у суду немає.

Під час огляду відеозапису було встановлено, що з боку працівників поліції відсутні будь-які ознаки впливу на ОСОБА_1 та упередженості до нього з боку зазначених осіб. Дії працівника поліції в частині правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не оскаржував в передбаченому законом порядку. Заперечень до адміністративного матеріалу по складеному протоколу про адміністративне правопорушення не подав. Відсутність в матеріалах справи наданих ОСОБА_1 та його захисником доказів оскарження дій працівників поліції вказує на погодження ним зі складеним відносно нього протоколом.

Також, поліцейським було виконано вимоги п. 1 розділу X «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП » та п.п. 1-3 розділу ХІІ «Вилучення посвідчення водія і позбавлення права керувати транспортними засобами» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1359, та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом з вилученням посвідчення водія НОМЕР_2 від 18.01.2014.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол. При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що «відмовився».

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності.

Дотримання права не свідчити протии себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції, а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

В даному випадку, підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння у інспектора поліції були в наявності. Так, інспектором поліції було встановлено, що у водія ОСОБА_1 відчувається запах спиртного з порожнини рота, про що він йому повідомив на 15 хвилині 55 секунді першого відеофайлу.

Дослідженими матеріалами справи достовірно встановлено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (на місці події та в найближчому медичному закладі), що зафіксовано на нагрудну боді-камеру та об`єктивно підтверджується відеозаписом, який додано до матеріалів справи. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адміністративну відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП, за таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., оскільки останній, порушив вимоги п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України 13.01.2023 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені у судовому засіданні та не викликають у суду сумнівів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Суд зазначає, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 ч. 1 КУпАП, обґрунтовані та визначені законом, оскільки ОСОБА_1 , відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, порушив вимогу п. 2.5 ПДР України, а відтак вчинив правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіркою матеріалів провадження порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 154188 від 13.01.2023 відносно ОСОБА_1 складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, поліцейським було виконано вимоги ст.266 КУпАП та запропоновано пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці скоєння адміністративного правопорушення, або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, що відповідає вимогам п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, на що ОСОБА_1 відмовився.

Зазначене повністю спростовує доводи захисника про порушення процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, так як факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алктестера Драгер та в медичному закладі підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом.

Суд враховує, що доказове значення має не саме визнання або заперечення ОСОБА_1 своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, тобто фактичні дані щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп"яніння.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції № 1395 від 07.11.2015, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 будь-яких зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та про невідповідність внесених до протоколу даних не заявляв.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про невизнання своєї вини, оскільки не керував транспортним засобом, у зв`язку з тим, що під час відеофіксації вказаних обставин під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , спочатку заперечував перебування за кермом, потім підтверджував, що керував автомобілем в нетверезому стані та не доїхав додому, що зафіксовано протягом 14-16 хвилини першого відеофайлу. Натомість, у судовому засіданні ОСОБА_9 катеригорично заперечував керування автомобілем та пояснив, що за кермом його автомобіля була його дружина ОСОБА_3 .

Зазначену непослідовну та нестабільну позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, яке грунтується на власній інтерпретації подій, але не доведено у судовому засіданні жодним доказом.

З огляду на все вищенаведене, суд не бере до уваги надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , як такі, що виключають його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та вважає їх намаганням уникнути адміністративної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду, узгодженими між собою, матеріалами справи, зокрема відеозаписами, долученим до протоколу.

Пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, суд не приймає до уваги та розцінює їх як намагання домомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення на підставі сімейних та дружніх відносин.

Щодо клопотання сторони захисту про виклик поліцейського ОСОБА_7 для допиту в судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 272 КУпАП свідком у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають встановленню по даній справі.

З аналізу даної норми слідує, що виклик свідків є правом суду, а не його обов"язком, тоді як наявні матеріали справи містять для суду всю необхідну інформацію, яка підлягала встановленню по ній.

У судове засідання неодноразово не з`являвся поліцейський ОСОБА_7 , про виклик якого заявляв клопотання захисник, з невідомих суду причин, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення офіційного запиту на адресу Золотоніського РВП. Неявка у судове засідання свідка не перешкоджає розгляду справи, оскільки судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи для його виклику у судове засідання, тоді як наявні матеріали справи містять для суду всю необхідну інформацію, яка підлягала встановленню по ній.

Суд не бере до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, та що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксовано на нагрудну бодікамеру, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме: відомостями зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 154188 від 13.01.2023 року; відеозаписом із нагрудної камери патрульних поліції, на якому зафіксовано, що водій ОСОБА_1 повідомив, що він п`яний, випив зайве та не доїхав додому, визнав свою вину, а також його відмову від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, судом встановлено, що ОСОБА_1 на час інкримінованих подій був особою, яка порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Посилання захисника, що матеріали справи не містять повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події яка сталася, не перешкоджає та не може перешкодити судді винести законну та обґрунтовану постанову. На вказаному відеозаписі у повному обсязі зафіксована подія, що має істотне значення для встановлення істини у справі, а саме: відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку та підтвердження ним факту керування автомобілем у нетверезому стані.

Доводи захисника про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис з бодікамери є неналежним доказом, так як відеофіксація не є безперервною, суд не приймає до уваги, оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення наявним у справі відеозаписом зафіксовані безперервно. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.

Отже, для фіксування факту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння достатньо зафіксувати його відмову за допомогою технічного пристрою на який здійснюється безперервний відеозапис. При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні пристрої для здійснення такого виду відеозапису.

Також, суд критично ставиться до тверджень сторони захисту, зокрема в тій частині, що матеріали справи не підтверджують факт вилучення транспортного засобу у ОСОБА_1 та доставлення його на штрафмайданчик тимчасового утримання, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення проводиться судом в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, суддя не дає оцінки діям поліцейського та не розглядає вказане питання, оскільки судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відсутність у матеріалах справи даних про вилучення транспортного засобу у ОСОБА_1 не тягне за собою визнання ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, не впливає на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що поліцейський повідомив водія ОСОБА_1 про те, що його автомобіль вилучається на штрафмайданчик та через 3 доби він може його забрати, та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортними засобами з вилученням посвідчення водія.

Безпідставними є доводи захисника щодо відсутності в матеріалах справи направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, так як відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735, вручення водію другого примірника направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не передбачено.

Стосовно всіх інших доводів та заперечень адвоката Брус С.М. суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов"язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов"язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00 від 18 липня 2006 року).

Суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Судом не встановлено порушень фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи зазначені під час розгляду даної справи з боку захисту не спростовують події правопорушення, не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та не дають підстав для закриття провадження у справі з підстав, наведених захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов"язкова до застосування як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суд з прав людини у складі Великої палати у рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom» [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні «Шмауцер протии Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй в провину, мати достатньо часу для підготовки свого захисту, отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї, обов"язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов"язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії ст.6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визнаються кримінальними у конвенційному значенні.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доводиться поза розумним сумнівом дослідженими в судовому засіданні доказами, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Суд зауважує, що матеріали справи містять достатню кількість доказів, які дають підстави суду дійти вказаного вище висновку. Доказів на спростування даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, судді не надано.

При цьому, суд враховує особу порушника ОСОБА_1 , виходячи з того, що останній відповідно до довідок Золотоніського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП напротязі 2022-2023 років не притягався.

Згідно листа № 31/23/45-132 від 08.03.2023 року Територіального сервісного центру МВС № 7145 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.01.2014 отримав національне освідчення водія серії НОМЕР_2 .

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що згідно ст. ст. 34, 35 КУпАП, пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного, урахуванням особи та ступеню вини ОСОБА_1 , характеру та суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Накладення адміністративного стягнення на у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.33 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2024 року складає 605,60 грн.

Доказів того, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору суду не надано, а відтак, з нього належить стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Керуючись ст. ст. 9, 23, 30, 40-1, 130, 245, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя Бойко Н.В.