ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/194/24 Справа № 193/992/23 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Добринь Я.О., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу захисника на постанову судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536,80 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 18.06.2023 року о 23 год. 52 хв. на трасі Н-11 52 км Софіївська ОТГ Криворізький район Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно на протязі року, постанова ЕАР 5750114 від 13.08.2022 за ч.2 ст. 126 КУпАП, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського БК 475143,475172. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП

На вказане рішення захисник Добринь Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності. Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно немає прав на керування транспортними засобами, але 18.06.2023 року був вимушений сісти за кермо автомобіля, який був наданий та довірений йому військовою частиною, для того щоб доїхати до своєї частини. Вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 дуже суворе покарання. Зазначає, що суд першої інстанції не мав право накладати штраф відповідно до глави 13-Б КУпАП. Суд безпідставно стягнув судовий збір, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових дій звільнюються від сплати судового збору .

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, вказує, що ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Також, в дату яка вказана в протоколі про адміністративне правопорушення 12.07.2023 року, справа не була розглянута. Жодного повідомлення на адресу проживання ОСОБА_1 надіслано не було. 08.12.2023 року апелянт ознайомився повністю з матеріалами справи та отримав копію постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, можливість реалізації права апеляційного оскарження та його строк виникають і обчислюються саме з дня винесення постанови та не пов`язані з днем отримання копії судового рішення, а отже строк оскарження постанови судді відносно ОСОБА_1 , з урахуванням вихідних, закінчився 21.08.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі про адміністративне правопорушення вказана дату розгляду справи 12.07.2023 року, а суд першої інстанції розглянув справу 09.08.2023 року, про що ОСОБА_1 не був повідомлений відповідно до діючого КУпАП, тому суд апеляційної інстанції вважає причини пропуску строку апеляційного оскарження прийнятними.

За таких обставин, клопотання захисника ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2. 1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, або особа позбавлена права керування транспортними засобами).

Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, яка не має права керування таким транспортним засобом, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, або особа позбавлена права керування транспортними засобами.

Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.1 а ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, постановою від 13.08.2022 р., згідно якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом, яка не має права керувати таким транспортним засобом. Також, факт порушення підтверджується відеозаписом, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Таким чином, було встановлено, що він не має посвідчення водія відповідної категорії та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП..

Аналізуючи вище наведене, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.

Обговорюючи доводи захисту з приводу розгляду справи відповідно до глави 13-Б КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до глави 13-Б КУпАП розглядаються військові адміністративні правопорушення, відмова від виконання законних вимог, самовільне залишення військової частини, зловживання військовою службою та інші, однак адміністративне правопорушення, яке скоїв ОСОБА_1 до вказаної глави не має жодного відношення оскільки правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП відноситься до глави 10 КУпАП, тому доводи захисту в цій частині є надуманими.

Доводи захисту з приводу звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає неспроможними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків мають пільги щодо сплати судового збору, однак в даному випадку ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення не як військовослужбовець, а як особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу без посвідчення водія та не мала право керувати ним. Тому, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції не допустив помилки стягнувши судовий збір з ОСОБА_1 .

Крім того, в скарзі захисник наполягає на тому, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення в стані крайньої необхідності, однак жодного доказу суду не надано.

Апеляційний суд зазначає, що прибуття до військової частини не виправдовує дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, а саме керування транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом, у зв`язку з тим, що існують інші альтернативні можливості пересування. Зазначені дії ОСОБА_1 жодним чином не були спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, то підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Добринь Я.О. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Добринь Я.О. без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя