Справа № 577/1617/24
Провадження № 3-зв/577/4/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2024 р. м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Буток Т.А. за участю секретаря Кузнєцової О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп заяву ОСОБА_1 про відвід судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Ярмак Олени Миколаївни,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Ярмак О.М. перебуває адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

02 квітня 2024 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про відвід судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Ярмак О.М. Свою заяву про відвід мотивує тим, що він та суддя Ярмак О.М. проживають в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 та з 2023 року між ним, суддею Ярмак О.М. та її чоловіком склалися неприязні стосунки із-за використання спільною площадкою для автомобілів біля під`їзду будинку. В нього існують обґрунтовані сумніви, що суддя Ярмак О.М. внаслідок цього не зможе бути об`єктивною та неупередженою при розгляді його справи. Посилається на ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Суддя Ярмак О.М. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні заяви про відвід покладається на розсуд суду.

Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому КУпАП не містить положень щодо обставин, які виключають участь судді в справі про адміністративне правопорушення, підстав для відводу/самовідводу і порядку їх вирішення.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон), правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Виходячи із системного аналізу законів України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення заяви захисника про відвід судді у справі поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання. При цьому у випадках, коли положення законодавства про адміністративні правопорушення не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються загальні (основні) засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Нормами, про які йдеться мова у КПК, є ст. 75, 76, 80-82, які визначають обставини, які виключають участь окремого судді у розгляді конкретного провадження, підстави для відводу/самовідводу та порядок їх вирішення, зокрема у разі заявлення відводу судді, якій здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 року «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у інших рішеннях ЄСПЛ, зокрема в справі «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно якого наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді. У справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49). При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною» (п. 52).

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства і виступає мірою реалізації завдань справедливого суду (ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013).

Здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Враховуючи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, цей факт може викликати об`єктивний сумнів у стороннього спостерігача, тому з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, вказана обставина є такою, що виключає участь судді ОСОБА_2 в розгляді справи.

Враховуючи наведені вище обставини, застосовуючи чинне національне законодавство України, усталену судову практику ЄСПЛ щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності) судді, з метою виключення будь-яких побоювань стосовно безсторонності судді, що мають підґрунтя на вказаних ОСОБА_1 обставинах, можливих сумнівів у стороннього спостерігача (сторін судового провадження) в об`єктивності та неупередженості судді Ярмак О.М., заявлений відвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 75, 80 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Ярмак Олени Миколаївни у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, задовольнити.

Справу про адміністративне правопорушення № 577/1617/24 (номер провадження 3/577/491/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передати до канцелярії суду для подальшого повторного розподілу.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Т. А. Буток