Справа № 297/698/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Поповича Ш. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/248/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Поповича Ш. О. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, одружений, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 10200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 149070 від 05.02.2024 та постанови суду від 19.02.2024 вбачається, що 04.02.2024 близько 22 год, інспектором прикордонної служби 2 категорії кінологічного відділення впс «Косине» на напрямку 245 прикордонного знаку (територія Косонської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 100 м від державного кордону України, в прикордонній смузі, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , спільно з громадянином України ОСОБА_3 , при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Попович Ш. О. уважає оскаржувану постанову незаконною, яка підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 . Суд вирішуючи питання по суті, помилково дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП враховуючи те, що останній не вчиняв спроби перетину державного кордону, тому в його діях відсутній умисел на вчинення об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення. Матеріали справи не містять доказів щодо факту незаконного перетинання ОСОБА_2 державного кордону, при цьому у протоколі не уточнено, де саме було здійснено спробу перетину державного кордону, а сам ОСОБА_2 пояснив, що його було затримано в межах населеного пункту Косино Берегівського району, однак не під час спроби перетину державного кордону. Суд розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без її належного та своєчасного сповіщення про час і місце судового розгляду. У зв`язку з чим, а також з огляду на фактичне отримання копії оскаржуваної постанови суду лише 11.03.2024, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження.

-2-

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат Попович Ш. О. вказує на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення точного місця де ОСОБА_2 було здійснено спробу перетину державного кордону при цьому звертає увагу на те, що ОСОБА_2 було затримано в межах населеного пункту - села Косино Берегівського району, який не включається до прикордонної смуги відповідно до п.2 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 за №1147.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує думку захисника ОСОБА_4 , який не заперечував про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Поповича Ш. О., який підтримав апеляційні вимоги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, клопотання, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання захисника-адвоката Поповича Ш. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга, подана в інтересах ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 , при цьому будь-яких відомостей про отримання останнім копії оскаржуваної постанови в матеріалах справи не міститься.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 19.02.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено

-4-

адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд уважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, всупереч доводів апеляційної скарги, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на доводи захисника, які були викладені ним в апеляційній скарзі, наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 149070 від 05.02.2024 стверджується, що 04.02.2024 близько 22 год, інспектором прикордонної служби 2 категорії кінологічного відділення впс «Косине» на напрямку 245 прикордонного знаку (територія Косонської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 100 метрів від державного кордону України, в прикордонній смузі, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , спільно з громадянином України ОСОБА_3 при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення (а. с. 2); протоколом про адміністративне затримання від 04.02.2024 (а. с. 1); протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 04.02.2024; поясненнями ОСОБА_2 від 04.02.2024, в яких зазначено, що останній зізнався, що мав намір незаконно перетнути державний кордон.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Твердження захисника в апеляційній скарзі проте, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу затримання, у відсутність інших належних

-4-

та допустимих доказів є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_2 . Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено підписом ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пояснень ОСОБА_2 , останній зазначав, що він вину визнає та погоджується з тим, що порушив Закон і знаходився у не належному місці.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Твердження захисника про недоведеність факту вчинення ОСОБА_2 спроби незаконного перетину державного кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_2 за 100 м від лінії державного кордону та про порушення ОСОБА_2 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався захисник.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 2 категорії кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_5 діяв у межах наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що ОСОБА_2 вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки відсутні: наявність прямого умислу, суб`єктивна та об`єктивна сторони у особи правопорушення, є неприйнятними, з огляду на таке.

-5-

Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Зі змісту матеріалів справи, зокрема, з протоколу про адміністративне затримання, вбачається, що 04.02.2024 о 22 год, у напрямку 245 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, було виявлено та затримано двох громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи захисника про те, що ОСОБА_2 був затриманий в межах населеного пункту, що не відноситься до прикордонної смуги апеляційний суд не приймає до уваги.

Відповідно до п. 2 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 за № 1147, прикордонна смуга це - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Попович Ш. О. не заперечують факт перебування ОСОБА_2 04.02.2024 о 22 год, у межах контрольованого прикордонного району території Косонської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області на відстані близько 100 м від державного кордону України.

Із зазначеного слідує, що ОСОБА_2 - мешканець м. Суми, не являється мешканцем с. Косино Берегівського району, до того ж у своїх поясненнях ОСОБА_2 вказав, що погоджується з тим, що він знаходився у неналежному місці.

-6-

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_2 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Угорщину, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 04.02.2024 о 22 год, спільно з громадянином ОСОБА_3 , здійснили спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, у напрямку 245 прикордонного знаку на відстані 100 метрів від лінії державного кордону України, внаслідок чого ОСОБА_2 був виявлений та затриманий інспектором прикордонної служби.

Безпідставними є доводи захисника про те, що суд першої інстанції при розгляді справи, знехтував процесуальні обов`язки, чим допустив грубе порушення прав особи на захист під час розгляду справи по суті, і такі апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення і не є підставами для скасування оскаржуваної постанови.

При оцінці доводів захисника у цій частині, апеляційний суд бере до уваги, зокрема те, що ОСОБА_2 був достатньо проінформований, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення та йому було відомо, що справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься у Берегівському районному суді Закарпатської області, про що свідчить подана ним заява від 05.02.2024 про розгляд справи без його участі, тому доводи у цій частині не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності наведених вище доказів, відсутність ОСОБА_2 у судовому засіданні не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушення та на законність накладення на нього адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції формально та однобоко підійшов до розгляду справи, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави уважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі захисник не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_2 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не визнає, умислу на перетин державного кордону не мав, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

-7-

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_4 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Поповича Ш. О. - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Поповича Ш. О. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Поповича Ш. О. залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2024 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя