Єдиний унікальний номер 448/189/24
Провадження № 3/448/168/24
П О С Т А Н О В А

04.04.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

До Мостиського районного суду надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Із протоколу серії ЗхРУ №283013 від 30.01.2024 року, вбачається наступне: начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) майором ОСОБА_4 допущено неналежне виконання службових обов`язків через недбале ставлення до них, що виразилось у несвоєчасному виявленні та припиненні правопорушення, вжиття заходів щодо усунення причин та передумов їхньої появи та негайній доповіді начальнику відділу прикордонної служби про адміністративне правопорушення вчинене підлеглим персоналом, та призвело у виявленні 26.01.2024року об 17:30год., заступником начальника відділу організації прикордонного контролю НОМЕР_1 прикордонного загону підполковником Лідією ВАСЮРИНОЮ штаб-сержанта ОСОБА_5 під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» з особистим мобільним телефоном, що не належать Державній прикордонній службі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

На думку автора протоколу, військовослужбовець ОСОБА_6 , допустив невиконання вимог абзацу 2, 3, 5 та 36 підпункту 2.2 пункту 2 посадової інструкції начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А), затвердженої наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №48-од від 23.02.2023 року, тобто недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечив обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що при складанні протоколу автором такого не було належним чином встановлено обставини справи та внесені в протокол відомості, що не підтверджені доказами, що є порушенням вимог ст.251 КУпАП. Зазначив, що подія мала місце 29.01.2024 року, а не 26.01.2024 року, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Також посилався на те, що додані до спірного протоколу докази датовані лише 30.01.2024 року. В таких, зокрема в його письмових поясненнях і письмових поясненнях військовослужбовця ОСОБА_7 від того ж таки числа, зазначено, що перевірка за участю підполковника ОСОБА_8 мала місце 29.01.2024 року. З огляду на наведені ним обставини просить адміністративну справу щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, оцінка суду щодо фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , об`єктивно проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, приходжу до твердого переконання що вказані матеріали слід скерувати автору для виконання вимог статті 251 КУпАП, оскільки той кількісний та інформативний об`єм доказів, який наявний в матеріалах не дає можливості повною мірою реалізувати протокол для прийняття законного рішення та досягнення мети адміністративного стягнення відповідно до вимог статті 23 КУпАП.

Положення статті 1 КУпАП визначають, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 2 статті 7 КУпАП передбачає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положення статті 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб органів внутрішніх справ.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення і повинен провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Із протоколу серії ЗхРУ №283013 від 30.01.2024 року, вбачається наступне: начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) майором ОСОБА_4 допущено неналежне виконання службових обов`язків через недбале ставлення до них, що виразилось у несвоєчасному виявленні та припиненні правопорушення, вжиття заходів щодо усунення причин та передумов їхньої появи та негайній доповіді начальнику відділу прикордонної служби про адміністративне правопорушення вчинене підлеглим персоналом, та призвело у виявленні 26.01.2024 року об 17:30год., заступником начальника відділу організації прикордонного контролю 7 прикордонного загону підполковником Лідією ВАСЮРИНОЮ штаб-сержанта ОСОБА_5 під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» з особистим мобільним телефоном, що не належать Держприкордонслужбі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п.7 Розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення).

Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Як встановлено суддею, військовослужбовець ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечив дійсність обставин, які наведені у спірному протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому пояснив те, що подія мала місце 29.01.2024 року, а не 26.01.2024 року, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказане також стверджується письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 від 30.01.2024 року, котрі знаходяться при матеріалах справи, де зазначено наступне: «В період з 20:00 год. 28.01.2024 року по 08:00год. 29.01.2024 року виконував обов`язки в п/н «СЗПН» в ППр « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Супровід підполковника ОСОБА_9 29.01.2014 року здійснював «СЗПН» в ППр « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітан ОСОБА_10 , про виявлені нею прорахунки доповіді мені не надходило».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , надав аналогічні як і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , пояснення, де окрім іншого зазначив, що події, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 30.01.2024 року мали місце напередодні, а саме 29.01.2024 року, а не 26.01.2024 року, як це вказано у спірному протоколі.

Слід зазначити те, що розбіжності у вказаних датах, зокрема, між 26.01.2024 року і 29.01.2024 року, нівелюють саму подію, що зазначена в протоколі, оскільки як такої події вказаного дня та часу не було.

Зокрема, 26.01.2024 року жодної перевірки не було, а 29.01.2024 року така ймовірно мала місце, що також прослідковується із долученого до матеріалів справи графіку перевірок офіцерами ВІПС «Шегині» (тип А) з 29.01.2024 року по 04.02.2024 року.

На переконання суду, без усунення зазначених недоліків зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_3 , не є можливим, відтак неповнота даних є істотною і суд не наділений повноваженнями таку усунути.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Доцільним є у даній справі як грань призми правосвідомості використати тези праці науковці про судовий розсуд, а саме: є переконання, що суспільство не може досягти верховенства права без певної міри розсуду суду. Право без розсуду зрештою обертається на свавілля.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

На думку головуючого, суд, як соціальний інститут, має відповідати запиту суспільства на справедливість. Правовий пуризм (надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом) щодо оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не має мати і «крихти» сумніву.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі "Михайлова проти України" зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03від 21.07.2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom), п.161, SeriesAзаява № 25).

При цьому, суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції сформульованій у постанові від 11.02.2021 у справі №11-1219сап19 зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 КУпАП у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

Сформовані на підставі аналізу сталої судової практики рекомендації відповідної вищої судової інституції в окресленому сегменті адміністративно-деліктних правовідносин орієнтував суддів на можливість повернення протоколу уповноваженому органу, який його склав, для дооформлення шляхом винесення відповідних постанов.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення розглядається у межах обставин, які зазначено у протоколі і суддя не може вийти за його межі, зважаючи на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення зібраним у справі доказам, прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення без усунення зазначених вище недоліків як і подальший розгляд справи є неможливим, тому суддя вважає за необхідне скерувати протокол та додані до нього матеріали автору такого для доопрацювання та належного оформлення.

Підстав для закриття провадження по справі на даний час, суд, виходячи з норм статті 38 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання вимог статей 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись частиною 2 статті 172-15 КУпАП, статтями 245, 251, 283-285, 287-289 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП, - повернути автору протоколу для належного оформлення відповідно до вимог КУпАП.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя Юрій БІЛОУС