ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4593/23 Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 33/818/57/24 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі представника правопорушника - адвоката Безрука А.С., розглянувши (в режимі відеоконференціїї ) у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Безрук А.С. на постанову Комінтернівського районного суду від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП України., -

УСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як встановив суд 23 липня 2023 року об 02:56, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «TOYOTA» державний номер НОМЕР_1 , по пр. Льва Ландау коло будинку № 12 в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя.

Від проходження медичного огляду в установленому Законом порядку у лікаря нарколога та за допомогою приладу «DRAGER» на місті зупинки відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі представник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Безрук А.С. просить скасувати постанову та закрити провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що підстав для зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 та взагалі факту керуванням не було та належним чином не зафіксовано.

Таким чином, автор апеляційної скарги вважає, що у працівників патрульної поліції не було визначених законом підстав як для зупинки ОСОБА_1 так і перевірки його на стан сп`яніння.

Названі обставини на думку автора апеляційної скарги зумовлюють визнання оскаржуваної постанови незаконною та її скасування.

Заслухавши пояснення представника правопорушника - адвоката Безрука А.С., який просив задовольнити його апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен своєчасно, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону належним чином не дотримані.

Так, статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає :1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Із рапорту співробітника поліції (арк. 9) вбачається, що саме після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 о 02:26 год. через порушення комендантської години у нього було виявлено ознаки стану алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти освідування від якого водій відмовився.

Отже, зі змісту рапорту, вбачається безперервний плин подій, а саме, що відмова ОСОБА_1 від освідування на стан сп`яніння мала місце одразу після зупинки його транспортного засобу та первинного спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Натомість із відеозапису, долученого до матеріалів провадження та який розпочинається о 02:56 вбачається, що трансляція ведеться із автомобіля.

В полі зору камери міститься припаркований автомобіль білого кольору та дві особи, які спілкуються між собою одна з яких одягнута у форму поліцейського, а іншою особою є ОСОБА_1 , що ніким не заперечується.

Тобто, оскільки на відеозапису зафіксовано вже розпочатий процес спілкування працівника поліції та ОСОБА_1 , можна зробити висновок, що це спілкування почалось до початку відеозапису, а отже тривало довше ніж тривав відеозапис.

Після закінчення спілкування цих осіб водій автомобіля ( ОСОБА_1 ) білого кольору поїхав.

В той же час, зміст цієї розмови не чутно, а отже неможливо визначити підстави її виникнення.

В той же час беззаперечним є факт того, що після первинного спілкування з працівником поліції, ОСОБА_1 поїхав.

У наступному відеозаписі, який долучено до матеріалів справи трансляція також починається із автомобіля працівників поліції, але події відбуваються вже в іншій локації ніж під час першого відеозапису.

Працівник поліції залишає свій автомобіль та прямує до іншого вже припаркованого автомобіля біля якого стоїть ОСОБА_1 .

Працівник поліції з нагрудної камери якого ведеться трансляція одразу зазначає, що автомобіль був зупинений за порушення комендантської години.

При цьому ОСОБА_3 одразу заперечує що керував транспортним засобом та зазначає, що працівники поліції його не зупиняли, а підійшли вже до припаркованого автомобіля.

Через зовсім короткий проміжок часу, який вимірюється секундами працівник поліції зазначає, що під час спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки стану алкогольного сп`яніння, які, зокрема виражається у різкому запаху алкоголю із порожнини рота та пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння від якого, останній відмовився.

Аналізуючи кожнен з двох відеозаписів та встановлених судом першої інстанції та обставин щодо кількості епізодів спілкування ОСОБА_3 із працівниками поліції та їх змісту, апеляційний суд констатує, що на жодному з них не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом до зупинки цього транспортного засобу працівниками патрульної поліції та самого факту зупинки.

Також, із відеозаписів випливає, що працівник поліції мав достатній час в період першого спілкування із ОСОБА_1 виявити, що останній перебуває у нетверезому стані, та не допустити керування ним транспортним засобом.

Однак навпаки сказав останньому покинути місце парковки транспортного засобу, що він і зробив, тим самим спровокував водія до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 здійснив рух транспортного засобу лише виконуючи законну вимогу працівника поліції та сам працівник поліції знаходячись майже у притул до водія мав об`єктивну можливість та обов*язок виявити що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вищезазначена дія працівників поліції фактично була спрямована не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення як того вимагають вимоги Закону України „Про Національну поліцію, а навпаки на вчинення дій з метою вчиненням останнім адміністративного правопорушення та складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

З огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення (основне й додаткове), можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення є більшим, ніж за вчинення деяких кримінальних правопорушень.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Згідно з ч. 1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Оскільки матеріали справи не містять допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, то постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Безрук А.С. задовольнити.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя