ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/34/24 Справа № 695/4517/23 Категорія: ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Давигори С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення одного з адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 26 жовтня 2023 року близько 18 години 40 хвилин за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі захисниця просить скасувати вищевказану постанову та винести нову постанову, якою провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суддею при розгляді справи по суті було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до притягнення особи без належного розгляду справи по суті.

Заперечує, що письмова заява ОСОБА_1 про визнання вини в даному правопорушенні, стверджує про дійсне визнання особою своєї вини відповідно подій, які були кваліфіковані як домашнє насилля.

Вказує, що докази, долучені до матеріалів справи, не доводять винуватості особа у вчинені цього правопорушення.

Стверджує, що в матеріалах справи немає допиту потерпілої, проте суддя в постанові вказав на те, що її пояснення викладені в письмовому поясненні відібраними 26 жовтня 2023 року.

Разом з тим, заявник не з`являлася до суду, а це в свою чергу, на думку апелянта, не є достатніми аби вважати, що ОСОБА_1 вчиняв відносно неї домашнє насилля. Заразом не аргументовано, які ж саме слова він висловлював, що ображали потерпілу, і чи взагалі вона є потерпілою відносно подій 26 жовтня 2023 року. З протоколу прийняття заяви по вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26 жовтня 2023 року складеного о 19.20 год. немає в переліку обставин вчинення домашнього насилля, таких кваліфікуючих обставин як: висловлення нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою (в даних графах взагалі відсутнє зазначення потерпілою таких обставин про подію).

Відзначає, що старший син сторін ОСОБА_3 у своїх поясненнях, якщо їх аналізувати, вказує про вчинення не відносно його матері домашнього насилля, а навпаки можна вважати його потерпілим. ОСОБА_1 не виступає свідком правопорушення, і з його пояснень незрозуміло, які ж саме слова вживав батько відносно нього і матері. В протоколі про адміністративне правопорушення дану особу не зазначено свідком.

Щодо заяви, складеної 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 про визнання вини та щирого каяття, то звертає увагу суду, що ця заява складена 06 грудня 2023 року, тобто поза межами винесення суддею постанови у справі, стосується справи 4517/23, і приєднана до даної справи, як письмовий доказ. Отримана така заява за 5 днів до ухвалення суддею рішення, без дослідження особистих пояснень особи, яка притягується до адміністративного правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_2 не має місця реєстрації в будинку АДРЕСА_1 за адресою якого нібито виник конфлікт. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 вересня 2023 року місце фактичного проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є АДРЕСА_2 . Тому сторона захисту ставить під сумнів взагалі обставини, на які посилаються заявники, які нібито постійно проживають за адресою будинку АДРЕСА_1 . Окрім того місце реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 .

Таким чином вказує, що коли ОСОБА_1 26 жовтня 2023 року повертався додому за місцем своєї реєстрації проживання, потерпілої із старшим сином не мало бути в будинку, як вбачається із вищевикладеного документу, тому за таких обставин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт щодо з`ясування даних обставин, без образ чи психологічного насилля.

Приводить доводи щодо різного розуміння домашнього насильство та конфліктних стосунків.

З огляду на це, відзначає, що самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відтак лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Окрім того, зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

На думку захисниці, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не вказано, які саме діяння викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному і фізичному здоров`ю особи.

Заразом, конфліктна ситуація в сім`ї за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого - не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Будь-яких інших об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

При апеляційному перегляді були допитані:

-ОСОБА_1 та його захисниця Давигора С.А., які підтримали апеляційні вимоги та надали пояснення тотожні з апеляційною скаргою;

-потерпіла ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність постанови судді.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційних скарг, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею дотримано було.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді місцевого суду є обґрунтованим, а його висновки підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 947643 від 26 жовтня 2023 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції: протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення від ОСОБА_2 26 жовтня 2023 року; рапортом помічника чергового ЧЧ СМ Золотоніського РВП від 26 жовтня 2023 року; копією постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 вересня 2023 року по справі 695/3333/23 провадження 3/695/2241/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відсутність викладення обставин вчинення домашнього насилля у протоколі прийняття заяви по вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26 жовтня 2023 року, не спростовує встановлені суддею міськрайонного суду обставини вчиненого цього адміністративного правопорушення.

Всупереч позиції апелянта, матеріалами справи містять письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , з яких випливає, що 26 жовтня 2023 року близько 18 години 40 хвилин за місцем її проживання в АДРЕСА_1 , її чоловік ОСОБА_1 , зайшовши до її кімнати, почав викидати її речі з кімнати, виражаючись нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою в її адресу. Вона просила того заспокоїтися, у тім той не реагував. ОСОБА_6 її син зателефонував до поліції та повідомив про домашнє насильство.

Слід відзначити, що потерпіла ОСОБА_2 зміст таких пояснень підтвердила під час апеляційного перегляду постанови, що оскаржується.

Тотожні письмові поясняв надав й ОСОБА_4 , котрий приходиться спільним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Будь-яких даних, які б спростовували показання потерпілої та свідка, свідчили, що вона обумовлюють ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні.

Попри доводи захисника, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо доводів апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зауважує на такому.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, котре виразилось у образах нецензурною лайкою.

Поняття домашнє насильство визначено Законом - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дії ОСОБА_1 , котрі описані в письмових поясненнях потерпілої та свідка, свідчать про їхню умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних) того, хто чинить насильство.

Заразом слід відзначити, що з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_4 вбачається, що такі дії ОСОБА_1 не були одиничними, що свідчать, що вони не носили ознак разового конфлікту, як зіткнення протилежних інтересів і поглядів, про що безпідставно вказував захисник в апеляційній скарзі.

Отже у цій справі поза розумним сумнівом доведено, що Проте у цій справі не доведено, що ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 домашнє насильство, під яким розуміють образи нецензурною лайкою одного члена сім`ї, який володіє значною фізичною чи психологічною перевагою, по відношенню до іншого члена сім`ї.

В цьому аспекті, суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, на підставі наявних доказів, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Оспорювання апелянтом місця проживання ОСОБА_2 не могли істотно вплинути на наведені висновки суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги захисниці Давигори С.А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук