ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №712/11801/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 07 березня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп., -

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 21.10.2023 року о 13:06 год. в м. Черкаси, по вул. С.Кішки, 175, керував автомобілем Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку, у лікаря - нарколога в медичному закладі ЧОНД пр.-т Хіміків, 62, м. Черкаси, водій відмовився, що зафіксовано на б/камеру 468978, 468977, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.03.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції не повною мірою дослідив докази та встановив обставини справи. Так, з наявних відеозаписів вбачається, що при зупинці автомобіля під його керуванням і виникненні у працівників поліції підозри щодо керування ним автомобілем у стані наркотичного сп`яніння він такий факт заперечив і сам запропонував пройти відповідний огляд. На подальшу пропозицію працівників поліції щодо огляду на стан сп`яніння погодився також.

При спілкуванні його мова була чіткою та відповідала оточуючій обстановці, що підтверджується протягом всієї відеофіксації поліцейськими.

Перебуваючи у Черкаському ОНД порядок огляду на стан наркотичного сп`яніння, у тому числі порядок здачі аналізів йому - ОСОБА_1 роз`яснено не було, на пропозицію здати аналіз сечі він протягом години тричі намагався здати відповідний аналіз і для цього вчиняв активні дії, а саме: вживав воду, однак здати аналізи так і не зміг через відсутність природньої потреби.

В результаті чого лікар визначив такі обставини - як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та о 14 год. 30 хв. оформив висновок № 685 про відмову від медичного огляду в повному обсязі.

При цьому альтернативних варіантів здачі біологічного середовища йому запропоновано не було, він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння і це підтверджується наявними відеозаписами. Після цього працівниками поліції на місці його зупинки відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому він написав, що «Не зміг сходити в туалет, від огляду не відмовлявся».

Зазначає, що після складення протоколу приблизно через 30 хв. він відчув природню потребу, тому відразу поїхав до Черкаського ОНД, де тому ж самому лікарю здав аналіз сечі. За результатами огляду о 16 год. 05 хв. він визнаний тверезим, що підтверджується випискою № 1731, однак цей висновок судом першої інстанції не був взятий до уваги.

Апелянт наголосив, що неможливість його здати аналіз сечі не залежали від його волі, оскільки це є природнім процесом функціонування організму. Наведене не може визнаватись як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

У той же час здати інші види біологічного середовища (окрім сечі), всупереч п. 12 та п. 13 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 №1452/735, йому запропоновано не було, що є істотним порушенням порядку проведення огляду та перешкодою для отримання зразків з метою встановлення його стану чи належної фіксації його відмови від огляду на стан сп`яніння.

За таких умов оформлення висновку № 685 про відмову від огляду є передчасним, висновок не відображає дійсних обставин справи.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_1 послався на КУпАП, Конституцію України та інші нормативно-правові акти.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.

З зазначеним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановлено судом, 21.10.2023 року о 13:06 год. в м. Черкаси, по вул. С.Кішки, 175, ОСОБА_1 керував автомобілем Honda Civic, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку, у лікаря - нарколога в медичному закладі ЧОНД пр.-т Хіміків, 62, м. Черкаси, водій відмовився, що зафіксовано на б/камеру 468978, 468977, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №625588 від 21.10.2023 за невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, у вчиненні адміністративного правопорушення, його вина підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 625588 від 21.10.2023р.; рапортом інспектора поліції; висновком № 685 від 21.10.2023 року (відмова); довідкою облікових даних; відеозаписом з бодікамер працівників поліції.

Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З пояснень ОСОБА_1 , наданих ним як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і апеляційному суду, вбачається, що ним не оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС, та до керівництва поліції з метою проведення службової перевірки він не звертався.

Отже, підстави вважати, що працівниками поліції були допущені неправомірні дії при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у апеляційного суду відсутні. За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У пунктах 3, 4 розділу І Інструкції наводять певні ознаки станів алкогольного і наркотичного сп`яніння, за наявності яких у водіїв, останні підлягають огляду на стан відповідного сп`яніння.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції (ознак алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

За п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, процедурі проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я передує візуальне встановлення поліцейськими певних ознак сп`яніння у особи, що керує транспортним засобом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та відео з бодікамер працівників поліції з місця зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , працівниками поліції у ОСОБА_1 візуально були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тримтіння пальців рук (а.с.1).

Як визначають наведені вище положення п. 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Оскільки у ОСОБА_1 були виявлені саме ознаки, які визначені п. 4 розділу І Інструкції (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тримтіння пальців рук), поліцейські правомірно направили ОСОБА_1 для проведення огляду до закладу охорони здоров`я.

Розділом ІІІ Інструкції, зокрема, встановлено наступне.

Метою огляду на стан сп`яніння водіїв є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (п. 12).

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Отже, аналізуючи зміст вказаної Інструкції, можна прийти до наступних висновків.

Проведення лабораторних досліджень визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим. Кров, як предмет біологічного дослідження, використовується лише у разі об`єктивної неможливості одержати зразки іншого біологічного середовища (зокрема, у разі перебування водія у несвідомому стані внаслідок ДТП або з тяжкими травмами чи з інших поважних причин).

Наявність об`єктивних поважних причин, з яких ОСОБА_1 не міг здати сечу на дослідження (наявність захворювання сече-статевої системи або інше) ним не підтверджена. А доводи апелянта про те, що йому не було запропоновано працівниками поліції здати кров, як предмет біологічного дослідження, з урахуванням зазначеного є неспроможними.

Як вбачається з переглянутого відеозапису від 21.10.2023, ОСОБА_1 надавався час здати біологічне середовище - сечу, 1 година (з 13 год.26 хв. до 14 год. 27 хв.), однак він цього не зробив, хоча , як вбачається з відеозапису, ще на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 був готовий їхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Під час намагання здати аналіз не висловлював потреби надати йому більше часу, не висловлював будь-яких причин неможливості здати аналіз.

Нездача ОСОБА_1 аналізу була розцінена лікарем КЗ «ЧОНД» ОСОБА_2 як відмова від медичного огляду в повному обсязі, та видано відповідний висновок (а.с.2).

Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення як доказу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виписки з амбулаторної карти №1731 від 21.10.2023 , та акту хіміко-токсикологічних досліджень №860 від 21.10.2023, виданих КЗ «ЧОНД», відповідно до яких у ОСОБА_1 тести на метадон, марихуану, амфетамін, опіати, барбітурати негативні, та висновок «тверезий», оскільки медичний огляд ОСОБА_1 пройшов за самозверненням 21.10.2023 о 16.05, тобто після спливу двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, без працівника поліції.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не повною мірою дослідив докази та встановив обставини справи, є необгрунтованими та спростовуються як матеріалами справи, так відео з бодікамер працівників поліції щодо події від 21.10.2023 за участі ОСОБА_1 .

Крім того, враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських даних, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не погоджеється з апеляційними доводами апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Такий висновок суд робить згідно вимог ст.252 КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП, з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника, є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що постанова Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.03.2024 відносно ОСОБА_1 є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 07 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка