запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/243/24Головуючий у 1-й інстанції Капітонов Є.М.
Єдиний унікальний №314/3006/23Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , захисника Сердюченка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 29.06.2023 року о 22 год. 46 хв. водій ОСОБА_1 у с.Терсянка по вул.Центральній, керував транспортним засобом «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. У випадку його визнання винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, призначити йому стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, а саме не застосовувати до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Свої вимоги мотивував тим, що під час спілкування з поліцейськими він поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, ніяких ознак алкогольного сп`яніння у нього не було. Свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він мотивував необхідністю термінової поїздки та допомоги своїй хворій літній матері.

Транспортний засіб «Renault Logan» не є його власністю, а є власністю іншої особи, яка на момент зупинки поліцейськими автомобіля перебувала в ньому на задньому сидінні, що вбачається з відеозапису події, а саме, ОСОБА_2 .

Тобто, якщо б він перебував в стані алкогольного сп`яніння, то на власника цього транспортного засобу також мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, як на особу, яка передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Але цього поліцейськими зроблено не було, що додатково свідчить про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

У нього наявні певні захворювання.

Призначаючи покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, судом не було враховано того, що він має на утриманні літню матір - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з похилим віком ОСОБА_3 , він часто возить її на своєму автомобілі до лікарні в м.Вільнянськ.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника Сердюченка В.В., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №180117 від 29.06.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП «ОКЗНПД» ЗОР від 29.06.2023 року, у якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів), огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 .

На відеозаписові події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

Зі змісту долученого до матеріалів справи відеозапису об`єктивно зафіксовано момент руху автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Зафіксовано також зупинку автомобіля. На задньому пасажирському сидінні знаходився інший чоловік. Поліцейський повідомив про наявні у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що був у родичів, поступив дзвінок про те, що його матері стало зле, йому терміново треба було їхати додому. В такому стані він поїхав з с.Привільне до с.Терсянка.

ОСОБА_1 дійсно мав явні зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння у виді млявої мови та невпевненої ходи.

Далі поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Водій відмовився провести такий огляд на місці і в медичному закладі.

Під час відмови огляду на стан алкогольного сп`яніння співробітник поліції роз`яснив ОСОБА_1 наслідки такої відмови та права.

Більше того, сам ОСОБА_1 не заперечує того факту, що його було зупинено працівниками поліції у день та час, вказані у протоколі.

Долученим до матеріалів справи відеозаписом в достатній мірі об`єктивно зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що він перебував у родичів, коли у його матері ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я та він почав діяти у стані крайньої необхідності та відвертав більш вагому шкоду (життю та здоров`ю матері), для чого необхідно було терміново їхати до неї, то такі посилання є непереконливими.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Вказані докази не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки у справі відсутні конкретні відомості (дані) про те, що саме на момент зупинки транспортного засобу під керуванням останнього та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала загроза життю чи здоров`я комусь із осіб, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки поспішав.

Суду не надано доказів, що 29.06.2023 року ОСОБА_3 за станом здоров`я стало зле та неможливо було викликати швидку допомогу чи скористатись послугами доставки до лікарні інших людей, окрім ОСОБА_1 .

Обставин наявності небезпеки, яка не може бути усунута іншими засобами (шляхом виклику швидкої допомоги, надання допомоги іншими сторонніми особами тощо), тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам порушення правил дорожнього руху, під час апеляційного перегляду не встановлено.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, з явними ознаками алкогольного сп`яніння діяв для запобігання небезпеки життю ОСОБА_3 , тобто діяв у стані крайньої необхідності.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.

На що вказують і положення ч.2 ст.33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, відповідно до вимог ст.ст.33-36 КУпАП. При цьому, санкція ч.1 ст.130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни або скасування відсутні, а відтак апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 січня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 314/3006/23