ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 638/2856/23 Головуючий І інстанції Щепіхіна В.В.
Провадження № 33/818/655/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Гєрцик Р.В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2024 року, якою повернуто заяву представника ОСОБА_1 Сілко Н.Г. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.07.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.10.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2024 року представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 повернуто заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 .

05.03.2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.02.2024 року та призначити новий розгляд заяви про перегляд постанови судді за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції.

Дослідивши апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Відповідно до положень ст.287 КУпАП, постанова про накладання адміністративного стягнення підлягає оскарженню в порядку, визначеному КУпАП.

Порядок такого оскарження встановлений ст.294 КУпАП, частиною 2 якої передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Отже, із системного аналізу зазначених вище норм вбачається, що оскарженню у апеляційному порядку підлягають лише постанови, якими закінчується розгляд справи по суті.

Викладене узгоджується із рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України.

Конституційний суд України вирішив, що положення ч.2 ст.294 КУпАП необхідно розуміти так, що у апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Рішення Конституційного суду України є обов`язковим до виконання на території України.

Верховний Суд в ухвалі від 15.10.2019 року, провадження N 51-4998ска19, зробив висновок, що нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, ані можливість перегляду такої постанови Верховним Судом за нововиявленими обставинами. Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Посилання апелянта на ст.407, 467 КПК України, якими передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами не є слушними, так як це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, натомість чинна норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.

Крім цього, з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у виді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцев проти Латвії» заява № 65022/01, пп.55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).

Оскільки, санкції ст. 130 КУпАП не передбачають адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, то таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст.2 Протоколу № 7 ЄСПЛ.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить висновку про відсутність законодавчих підстав для застосування аналогії права у даному випадку, а саме положень Глави 34 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

В зв`язку з відсутністю правових підстав для перегляду постанови судді, то не потребує вирішення і клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2024 року, якою повернуто заяву представника ОСОБА_1 Сілко Н.Г. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик