Справа № 159/5086/23 Провадження №33/802/73/24 Головуючий у 1 інстанції:Денисюк Т. В.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П. П., з участю секретаря судового засідання Хомік О. В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, працює водієм на ТзОВ «Верба» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Так ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.08.2023 о 06.35 годині в с. Мислина на вул. Ковельській керував транспортним засобом «ВАЗ 21043» номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. В якості основного доводу зазначає про неналежну і поверхневу оцінку доказів судом першої інстанції.

Апелянт зазначає, що працівниками поліції безпідставно було зупинено транспортний засіб під його керуванням. Заперечує наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, адже алкоголю не вживає, оскільки мав інфаркт міокарду, внаслідок чого є інвалідом, а тому йому протипоказані спиртні напої.

Вказує, що дійсно погодився з результатом приладу алкотестера, однак після консультації з адвокатом висловив працівникам вимогу проходження огляду в медичному закладі, проте останні йому відмовили. З невідомих причин, дану вимогу не було зафіксовано на бодікамеру, таким чином долучений до матеріалів справи відеозапис не надає можливості повно об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та не може вважатися належним і допустимим доказом.

У зв`язку з вказаним, на переконання апелянта, працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Крім зазначеного, ОСОБА_1 вказує про невідповідність часу складання протоколу про адміністративне правопорушення та часу зазначеного на роздруківці приладу драгер, не роз`яснення працівниками поліції його прав, передбачених ст.. 268 КУпАП та у порушення вимог Інструкції його не було відсторонено від керування транспортним засобом.

У свою чергу, апелянт, посилаючись на показники алкотестора з врахуванням можливої похибки та аналізу положень Віденської Конвенції Про дорожній рух від 08.11.1968 р. (а саме п.6 ст.8 Розділу 5), вважає, що у даному випадку не встановлено перевищення допустимої норми на наявність алкоголю у видихуваному повітрі, а виявлений у ОСОБА_3 нього алкоголь є надзвичайно малим показником, у зв`язку з чим останній в момент керування автомобілем знаходився в тверезому стані.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому, його винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП у справі наступними доказами. Так протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071524 від 26.08.2023, в якому викладена суть правопорушення, що інкримінується особі та який підписаний ним. Відеозаписами із місця події, на яких зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, та відмову від проходження повторного огляду у медичній установі. Актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено ознаки сп`яніння, котрі були виявленні у ОСОБА_1 , та позитивний результат алкотестера, з вказаним порушник згідний, про що свідчить його особистий підпис. Роздруківкою з алкотестера, відповідно до якого результат тесту становить 0,338 проміле.

Суд обґрунтовано визнав достовірними ці докази, оскільки ними доводиться вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Наведені докази узгоджуються між собою, та в своїй сукупності дають можливість чітко відтворити обставини події, які були на момент вчинення правопорушення.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21043», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 . Зауваження до протоколу відсутні, зокрема і щодо порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та їх відмові ОСОБА_1 у повторному проведенні освідування в медичному закладі. У свою чергу, ОСОБА_1 зробив власноручно запис у графі пояснення, в якій зазначив: «пояснення надам в суді», а також «зобов`язуюсь не керувати до повного витвереження». Вказане стверджується відеозаписом з бодікамери працівника поліції (файл №…002А та №…. 003А). Таким чином посилання ОСОБА_1 щодо не відсторонення його працівниками поліції від керування транспортним засобом є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України та повідомили про місце, дату та час судового засідання, адже у відповідній графі протоколу міститься підпис порушника, що свідчить про його ознайомлення з правами, що у свою чергу спростовує протилежні твердження апелянта.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення складений із дотриманням вимог ст. 254, 256 КУпАП, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

ОСОБА_1 не заперечує факт керування ним транспортним засобом. В судовому засіданні місцевого суду працівник поліції ОСОБА_4 повідомив, що 26.08.2023 під час патрулювання та відпрацювання орієнтування був зупинений транспортний засіб «ВАЗ 21043» номерний знак НОМЕР_1 . Таким чином, дії працівника поліції відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Положення ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції) визначають, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

В ході перевірки документів та спілкування із водієм працівником поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Це підтверджується і відеозаписом події з нагрудних камер поліцейських Зокрема, як вбачається з відеофіксації, коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, він погодився. Згідно з відеофіксацією події ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом - 0,338 проміле. ОСОБА_1 не виявив бажання ще раз пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вказав про вживання ним на передодні, а саме за день події, алкогольного напою - пива.

Наявні в матеріалах справи відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Таким чином дослідженні файли не викликають сумніву у достовірності відображених на них подій та у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відсутність безперервного відеозапису обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на що посилається апелянт, жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки апелянт не довів, що події чи обставини, які відбулися поза відеозаписом спростовують вину першого у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Слід відмітити, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відповідали вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та вимогам КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень вимог КУпАП при проведені огляду водія ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, які могли б стати беззаперечною підставою для скасування судового рішення.

Незгода апелянта з оцінкою місцевим судом доказів у даній справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ті докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, здобутим у відповідності до вимог закону та які є достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення поза розумним сумнівом.

Посилання апелянта на положення Віденської Конвенції Про дорожній рух від 08.11.1968 р не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до національного законодавства України - Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (п.7 Розділу ІІ) установлення стану алкогольного сп`яніння фактично встановлюється, якщо цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Тобто, національним законодавством передбачені спеціальні положення щодо допустимого рівня вмісту алкоголю в крові, що є несумісним із керуванням транспортним засобом.

Таким чином висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи вказане вище, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294, 295 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду П. П. Борсук