Справа №581/835/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бутенко Д. В.
Номер провадження 33/816/351/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Яковця Є.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , голова ФГ «Ткаченко А.І.»

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керувати транспортним засобом на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керувати транспортним засобом на строк один рік за те, що він 09 травня 2023 року о 20 год 30 хв. по вул. Дівочанівська, 40 в с. Беєве Роменського району Сумської області, керуючи трактором марки «МТЗ 82», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв ДТП, а саме здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , після чого залишив у порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, скасувати оскаржувану постанову та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..122-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначав, що постанову отримав 18 листопада 2023 року, що підтверджується матеріалами справи, до її отримання не мав можливості скласти належним чином вмотивовану апеляційну скаргу, тому вважав, що пропустив строк на її апеляційне оскарження з поважної причини.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, оскільки обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину і не викликали сумніву у суду.

Зазначав, що жодних доказів адміністративного правопорушення зібрано і надано до суду не було, матеріали справи не містять підтвердження наявності у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..122-4 КУпАП.

Звертав увагу на те, що він залишив місце події не з метою уникнути відповідальності за скоєне ДТП, приховати, спотворити докази тощо, а з метою доставлення потерпілого ОСОБА_2 до медичного закладу для надання йому медичної допомоги, тобто з метою виконання свого обов`язку, передбаченого абз. «ґ» п.2.10 ПДР України. При цьому він не переміщав трактор і предмети, що мають причетність до пригоди, тож залишення місця події не вплинуло на об`єктивність відображення обставин події у протоколі огляду місця події.

Вказував, що під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції була відсутня «сторона обвинувачення», зокрема, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ні прокурор.

Вважав, що суд під час розгляду справи фактично перебрав на себе роль обвинувачення і втратив неупередженість.

Зазначав, що намагання сприяти якнайшвидшому доставленню потерпілого до медичного закладу може бути підставою для пом`якшення накладеного стягнення. Крім того, на думку апелянта, пом`якшуючими відповідальність обставинами також можливо визнати: визнання ним фактичних обставин справи, практична щоденна потреба у праві керування транспортними засобами, як особи яка здійснює сільськогосподарську діяльність пов`язану з керуванням легковим транспортом та сільськогосподарською технікою; притягнення до адміністративної відповідальності вперше; позитивна характеристика за місцем проживання; добровільне відшкодування шкоди членам сім`ї потерпілого та самому потерпілому; відсутність реальних негативних наслідків від залишення місця ДТП.

Вважав, що вищевказані обставини в сукупності та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, можуть бути підставою для призначення найменш суворого покарання у виді штрафу.

Вислухавши доводи захисника Яковця Є.О., який просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за чт.122-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 присутній не був, в той же день копія оскаржуваної постанови була направлена на його адресу, разом з тим матеріали справи не містять підтвердження отримання вказаної постанови ОСОБА_1 .

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, яку ОСОБА_1 просив скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, то тут апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Підпункт «а» пункт 2.10 Правил дорожнього руху зобов`язує водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Диспозиція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Причетні до дорожньо-транспортної пригоди особи зобов`язані залишатися на місці пригоди. Під час з`ясування причин виникнення дорожньо-транспортної пригоди важливою обставиною є розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об`єктивно виявити винних у виникненні ДТП, Правилами дорожнього руху забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.

Факт залишення водієм місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується поясненнями захисника ОСОБА_1 адвоката Яковця Є.О., який не заперечував проти факту залишення ОСОБА_1 09 травня 2023 року місця дорожньо транспортної пригоди після наїзду на пішохода ОСОБА_2 .

При цьому, захисник зазначав, що його підзахисний із метою найшвидшого доставлення потерпілого до лікарні для невідкладного надання йому медичної допомоги залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, діючи у стані крайньої необхідності, при цьому не маючи умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Отже, розглядаючи справу, суд першої інстанції дослідив данні протоколу про адміністративне правопорушення, постанову старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області, капітана поліції Верещака І.С. від 31 липня 2023 року про закриття кримінального провадження від № 0000350 від 11 травня 2023 року у зв`язку з відсутністю у діях складу кримінального правопорушення, із якої вбачається установлені обставини про те, що 09 травня 2023 року близько 20 год 30 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи трактором марки "МТЗ-82", державний номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи по вул. Дівочанівській поблизу будинку № 40 в с. Беєве Роменського району, під час руху заднім ходом допустив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який раптово підійшов до задньої частини трактору із-за причепу. Унаслідок наїзду ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді пневматораксу під питанням та госпіталізований до Роменської ЦРЛ. У мотивувально-описовій частині зазначеної постанови слідчим констатовано порушення ОСОБА_1 вимог пп. а) п. 2.10 Правил дорожнього руху, оскільки зазначений водій, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та дійшов правильного висновку про накладення стягнення за залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Доводи апелянта про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку апеляційного суду не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.10 Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки небезпека про яку він зазначає за даних обставин могла бути усунута іншими засобами шляхом виклику швидкої медичної допомоги.

Щодо тверджень апелянта про те, що під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції була відсутня «сторона обвинувачення», зокрема, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ні прокурор, то їх апеляційний суд вважає надуманими, оскільки процесуального порядку забезпечення участі прокурора не передбачено ні КУпАП, ні Законом України «Про прокуратуру», а ні підзаконними нормативно-правовими актами. Законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.

Таким чином, розглядаючи справу, суддя районного суду дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП і доказів на спростування такого висновку в апеляційній скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає доцільним змінити накладене ОСОБА_1 адміністративне стягнення, з врахуванням наступного.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст.122-4 КУпАП передбачені стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Отже, санкція інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбачає альтернативний вид стягнення. За наявності альтернативного виду стягнення у виді штрафу, суд, належним чином, в постанові не обґрунтував підстав для обрання йому стягнення суворішого, у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того, приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_1 найсуворішого виду адміністративного стягнення, судом не було враховано, що відповідно до вимог ст. 30 КУпАП, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами застосовується до правопорушника за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом. Проте, цих обставин під час розгляду даної справи в суді першої інстанції встановлено не було.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника найбільш суворого виду адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 визнав фактичні обставин справи, має практичну щоденну потребу у праві керування транспортними засобами, як особа яка здійснює сільськогосподарську діяльність пов`язану з керуванням легковим транспортом та сільськогосподарською технікою; притягується до адміністративної відповідальності вперше; має позитивну характеристику за місцем проживання; добровільно відшкодував шкоду членам сім`ї потерпілого та самому потерпілому; відсутні реальні негативні наслідки від залишення місця ДТП.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Таким чином, апеляційний суд, прийшов до переконання, що усі вищеперераховані фактори дають обґрунтовані та вагомі підстави апеляційному суду змінити постанову суду першої інстанції в частині пом`якшення накладеного адміністративного стягнення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 стягнення за ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк один рік, змінити.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В іншій частині постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.