Справа № 544/847/24
пров. № 3/544/270/2024
Номер рядка звіту 225
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

особи, яка склала протокол головного спеціаліста Відділу державного нагляду (конторолю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті Звагольського В.П.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Ярмарковій, 17, м. Пирятин матеріали, що надійшли від Відділу державного нагляду (конторолю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 29.01.1998, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 , видане 22.08.2017 ТСЦ 5347, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 16 квітня 2024 року о 11 годині 25 хвилин у с. Крячківка Лубенськогорайону Полтавської області, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі, транспортинй засіб OPEL, державний номерний знак НОМЕР_4 , без реєстрації, як суб`єкта господарювання та без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності, тому повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що вину у вчиненому правопорушенні не визнає, пояснив, що 16 квітня 2024 року разом з товаришем рухався з м. Пирятин Лубенського району Полтавської області у села Березова Рудка Лубенського району Полтавської області. На автостанції у м. Пирятин до них підійшов незнайомий чоловік та попросив підвезти його до села Березова Рудка. На перехресті у с. Крячківка Лубенського району Полтавської області його автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції. ОСОБА_1 пояснив, що послуги таксі він не надає, хоча раніше надавав такі послуги і навіть мав ліцензію на провадження господарської діяльності, проте термін її дії вже закінчився, а він її не поновлював. Зазначив, що ліхтар-фішку таксі йому подарували вже дуже давно. Він запропонував пасажиру на власний розсуд сплатити певну суму коштів за його доставлення до місця призначення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 16 квітня 2024 року на автостанції в м. Пирятин Лубенського району Полтавської області він підійшов до транспортного засобу Сенчила, яке мало явні ознаки таксі та запитав чи він працює. Отримавши схвальну відповідь, попросив відвезти його у с. Березова Рудка, Лубенського району Полтавської області. Водій назвав йому вартість поїзду, яка становила 500 грн. Надавши грошові кошти, вони відправились до місця призначення. У с. Кряківка, Лубенського району Полтавської області автомобіль, на якому вони рухались, марка «Ореl» сіро-білого кольору, було зупиненні працівниками патрульної поліції. Свідок залишився в транспортному засобі, а водій вийшов з авто та підійшов до працівників поліції. Після того, як водій повернувся він доставив його до місця призначення. Через 15 хвили після того, як водій залишив його в місці призначення до нього під`їхали працівники поліції та відібрали пояснення з приводу даної ситуації. Також свідок зазначив, що обрав саме цей транспортний засіб, тому, що він мав ознаки таксі, а саме ліхтар-фішку. Водій сам назвав йому вартість за поїздку. Раніше декілька разів користувався послугами таксі і, що ніколи не запитував у водії-таксистів чи мають вони ліцензію на провадження господарської діяльності.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що знає Сенчила давно, послуги з перевезення пасажирів він не надає. В той день, коли був зупинений працівниками транспортної поліції до них підійшов незнайомий чоловік і попросив підвезти до Березової Рудки, оскільки у Сенчила була вагітна дружина і він мав її везти на наступний день до м. Полтава народжувати то погодився, щоб заробити на солярку. Вони поїхали всі разом. Працівники поліції не з`ясовували у пасажирів в якості кого вони знаходяться у машині.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За правилами ч. 1 ст. 276 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, а саме центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (статті 136, 141, 142, 164 в частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, 188-57).

Частиною першою статті 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, зокрема, що ліцензія запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Також згідно з пунктом 24 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

За змістом ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів. Завданням ліцензування на автомобільному транспорті є: сприяння становленню сучасного ринку послуг, розвитку автомобільного транспорту та стимулювання впровадження нових видів послуг; підвищення ефективності використання транспортних засобів; створення конкурентного середовища; захист прав споживачів та ринку послуг від небезпечних перевезень; забезпечення соціальних стандартів транспортного обслуговування; забезпечення використання сертифікованих і дозволених для використання транспортних засобів; забезпечення доступності послуг та підвищення якості транспортного обслуговування. Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Ліцензія на надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів чи небезпечних вантажів надає право автомобільному перевізнику надавати послуги з внутрішніх перевезень пасажирів чи вантажів.

Аналіз зазначених вимог чинного законодавства свідчить про те, що адміністративна відповідальність настає як за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності так і систематичне, а тому ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зокрема,

1) документи для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

2) документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

3) документи для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

4) документи для автомобільного самозайнятого перевізника:

- ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

5) документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 має посвідчення водія серія НОМЕР_3 відкриті категорії А1, А, В1, В. С1, С, видане 22.08.2017 ТСЦ 5347.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 , транспортний засіб OPEL державний номерний знак НОМЕР_4 належний на праві власності ОСОБА_1 .

Як вбачається з фото наданих до матеріалів справи транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 був обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, і який мав нанесені композиції з квадратів розташованих у шаховому порядку (а.с. 5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Відповідно до інформації наданої Державною службою України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) станом на 16.05.2024 за відомостями, що містяться в ЄКІС, ОСОБА_1 не має чинної та/або анульованої ліцензії на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (а.с. 26).

Відповідно до відомостей наданих ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 45).

Наявний в матеріалах справи відеозапис з боді камери підтверджує факт надання саме водієм автомобіля марки OPEL, державний номерний знак НОМЕР_4 , послуг з перевезення пасажирів без відповідної державної реєстрації.

Як було встановлено із запису боді камери водій ОСОБА_1 не мав ліцензії і як суб`єкт господарювання не був оформлений, хоча йому відомо про необхідність реєстрації як ФОП та наявність ліцензії, оскільки як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців останній у 2016 році був зареєстрований як ФОП по КВЕД «діяльність таксі», статус припинено (а.с. 17-18). Від написання пояснень та підпису у протоколі ОСОБА_1 відмовився.

У протоколі чітко зазначено, на що також вказав сам свідок ОСОБА_2 , і це зафіксовано на боді камеру, де йому і коли надавалися послуги з перевезення за певну суму коштів, визначену ОСОБА_1 . Крім того, як вбачається з відеозапису, про що вказано інспектором ВП №1, причиною зупинки стало те, що водій був не пристебнутим ременем безпеки.

В матеріалах справи є всі належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт перевезення ОСОБА_1 пасажирів на комерційній основі без відповідних дозвільних документів. Наявне підтвердження також того, що ОСОБА_1 не внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець, та не отримував ліцензію на право провадження господарської діяльності щодо надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3, від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно.

Таким чином, надані до суду документи вказують на достатні підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, сам протокол про адміністративне правопорушення містить точні обставини вчинення адміністративного правопорушення, де вказано яким саме чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, де, кому та коли надавав послуги з перевезення.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, надані пояснення учасниками, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При визначенні міри адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд, відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність правопорушника.

У відповідності до вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшує відповідальність та обтяжує відповідальність правопорушника, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до вищевказаного Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій даної статті.

Як убачається зі змісту протоколу, правопорушення допущене ОСОБА_1 мало місце 16.04.2024, тобто з моменту його вчинення пройшло більше трьох місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За вказаних обставин, суд уважає, що провадження в справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У разі закриття провадження у справі судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду. Постанову може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, при застосуванні заходів примусового впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.О.Ощинська