Справа № 299/2066/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Штеця І. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/342/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Штеця І. І. на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148001 від 07.03.2024 та постанови суду від 03.04.2024 вбачається, що 06.03.2024 близько 11 год 55 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост`від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) в межах контрольованого прикордонного району на напрямку 112 прикордонного знаку, на відстані близько 5500 метрів від Державного кордону України (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який спільно з іншими громадянами України здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Штець І. І. вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки така прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому чітко не відображено суть адміністративного правопорушення, а саме не вказано у який саме спосіб ОСОБА_2 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску чи в пункті пропуску, без відповідних документів чи з документами, які містять неправдиві відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 був затриманий при спробі незаконного перетину Державного кордону України поза пунктами пропуску або в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про

-2-

особу, чи без дозволу відповідних органів влади, оскільки його було виявлено в прикордонній смузі на відстані 5500 метрів від лінії державного кордону. Суд першої інстанції повинен був повернути протокол для належного оформлення, натомість незаконно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для доведення вини ОСОБА_2 . При цьому, в матеріалах справи відсутні пояснення інших осіб, з якими ОСОБА_2 нібито вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, а також відомості про наявність у ОСОБА_2 грошових коштів, які б свідчили про наявність в останнього наміру на незаконний перетин кордону. ОСОБА_2 мав при собі паспорт громадянина України, а тому перешкод для його в`їзду та перебування у контрольованому прикордонному районі не було. Наявна в матеріалах справи схема виникнення обстановки на ділянці не є належним доказом, оскільки з неї неможливо встановити а ні місця вчинення правопорушення, а ні місця розташування, ні маршрут руху ОСОБА_2 , у тому числі й з іншими особами. Інших беззаперечних доказів, у тому числі відео чи фото доказів, або пояснень інших осіб, у матеріалах справи немає, що свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не є доведеною.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того враховується думка захисника-адвоката Штеця І. І., який не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Штеця І. І., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на доводи апеляційної скарги, наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148001 від 07.03.2024 стверджується, що ОСОБА_2 06.03.2024 близько 11 год 55 хв на напрямку 112 прикордонного знаку (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 5500 метрів від Державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району, разом з іншими особами, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вчинив спробу незаконно перетнути державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 06.03.2024; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.03.2024; схемою виявлення та затримання; поясненнями ОСОБА_2 від 06.03.2024; рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії водія групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_7 від 07.03.2024 та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому чітко не відображено суть адміністративного правопорушення, а саме не вказано у який саме спосіб ОСОБА_2 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону: поза пунктами пропуску чи в пункті пропуску, без відповідних документів чи з документами, які містять неправдиві відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

-4-

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_2 . У протоколі відображено суть адміністративного правопорушення. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено підписом ОСОБА_2 .

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Із цих підстав, як безпідставні та необґрунтовані апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 був затриманий при спробі незаконного перетину Державного кордону України поза пунктами пропуску або в пункті пропуску через Державний кордон України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Суд першої інстанції повинен був повернути протокол для належного оформлення, натомість незаконно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Твердження апеляційної скарги про затримання ОСОБА_2 на відстані 5500 метрів від лінії державного кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_2 , мешканця м. Київ, в межах контрольованого прикордонного району в напрямку знаку 112, та про порушення вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 27 прикордонного закону імені Героїв Карпатської Січі ОСОБА_8 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник ВІПС «Дякове» (тип Б) 27 прикордонного закону імені Героїв Карпатської Січі ОСОБА_8 діяв у межах наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був повернути протокол для належного оформлення, апеляційний суд визнає надуманими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

-5-

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України, є неприйнятними, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Зі змісту рапорту інспектора прикордонної служби 1 категорії водія групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_7 від 07.03.2024, який наявний в матеріалах справи (а. с. 5) вбачається, що 06.03.2024 близько 11 год 55 хв, на напрямку 112 прикордонного знаку, ним було виявлено та затримано п`ятьох громадян України чоловічої статі та призовного віку ( ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), за спробу незаконного перетину державного кордону України, які мали при собі паспорти громадянина України для виїзду за кордон та кошти в іноземній валюті.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він визнав, що мав намір на незаконний перетин державного кордону України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_2 не мав наміру незаконно перетинати державний кордон з України в Румунію, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 06.03.2024 о 11 год 55 хв, у складі групи осіб, здійснили спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України в

-6-

межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 112 прикордонного знаку (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), внаслідок чого ОСОБА_2 був виявлений та затриманий.

Оцінюючи твердження сторони захисту на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_2 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними.

Тому, апеляційний суд також вважає, що як працівниками прикордонної служби, так і судом першої інстанції не було допущено порушення права ОСОБА_2 на захист.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено у присутності ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом, права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, примірник протоколу отримав, доповнень та зауважень не мав, послуги захисника не потребував.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи пояснень інших осіб, з якими ОСОБА_2 нібито вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, та відео чи фото доказів ,апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яка повністю і безсумнівно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що з наявної в матеріалах справи схеми виникнення обстановки на ділянці неможливо встановити а ні місця вчинення правопорушення, а ні місця розташування, ні маршрут руху ОСОБА_2 , у тому числі й з іншими особами, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як такі, що не спростовують факту про те, що ОСОБА_2 здійснив спробу незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію, у складі групи осіб поза межами пункту пропуску, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, в тому числі і наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 , відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 мав при собі паспорт громадянина України, а тому перешкод для його в`їзду та перебування у контрольованому прикордонному районі не було.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу

-7-

в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Штеця І. І. - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Штеця І. І. залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 щодо ОСОБА_10 без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя