Єдиний унікальний номер: 378/57/24
Провадження № 3/378/54/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року смт. Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Марущак Н. М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 5 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця, за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.12.2023 о 22 годині 55 хвилин в смт. Ставище по вул. Сергія Цимбала, керуючи автомобілем VOLKSVAGEN SHARAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не вибрав дистанції, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_2 , що стояв, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Крім цього, ОСОБА_1 у вказаний час 22.12.2023 та в зазначеному місці керував вищевказаним автомобілем в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, до суду подав телефонограму, в якій справу просить розглядати без його участі, вину у вчинених правопорушеннях визнає повністю, просить не позбавляти права керування.

Постановою від 31 січня 2024 року відповідно до ст. 36 КУпАП об`єднано в одне провадження справи: ЄУН 378/57/24, провадження № 3/378/54/24, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, ЄУН 378/58/24, провадження № 3/378/55/24, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та присвоєно адміністративній справі єдиний унікальний номер ЄУН 378/57/24, провадження № 3/378/54/24.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що м ають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Пункт 2.9.«а» ПДР України передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення згідно ст. 124 КУпАП - це порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Проте, вимоги вказаних пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

У відповідності з положеннями ч. ч. 3, 6 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Така ж процедура передбачена п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкції).

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.п. 2.9 «а», 12.1, 13.1 ПДР України за обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

- даними протоколів про адміністративне правопорушення від 22.12.2023 року серії ААД № 332181, ААД № 332187, які складені уповноваженими на те особами, а їх зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; при цьому протоколи були підписані особами, які їх склали, та ОСОБА_1 , який в протоколі ААД № 332187 в графі пояснення вказав дослівно «пиво, з протоколом згоден»,

- даними схеми місця ДТП від 22.12.2023 року, згідно якої в автомобілі VOLKSVAGEN SHARAN, пошкоджено передній бампер, правий покажчик повороту, решітка радіатора, в автомобілі ВАЗ 21124 пошкоджені кришка багажника, дві задні фари, задній бампер,

- даними відеозапису з бодікамери поліцейського (на оптичному диску), на якому зафіксовано факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та результат 1.08% алкоголю,

- роздрукованим протоколом приладу «Drager» з результатом 1.08 % етилового спирту,

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.12.2023, згідно яких він 22.12.2023, близько 11 години, керуючи автомобілем VOLKSVAGEN SHARAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , в смт. Ставище по вул. Сергія Цимбала в стані алкогольного сп`яніння не впорався з керуванням через ожеледицю, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_2 ,

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 22.12.2023, згідно яких він 22.12.2023, близько 21 години, припаркував автомобіль ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_2 , на майданчику для стоянки поблизу перехрестя біля кафе «Тієсто». Вийшовши з вказаного кафе близько 23 години, та підійшовши до свого припаркованого автомобіля, побачив, що по вулиці в напрямку перехрестя рухається автомобіль, який почав гальмувати, йцого почало заносити, водій не впорався з керування та допустив наїзд на його автомобіль, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо місця пригоди, характер та локалізація пошкоджень, які мали транспортні засоби після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені у вказаній схемі, в сукупності з поясненнями учасників ДТП свідчать про недотримання ОСОБА_1 пунктів 12.1, 13.1 ПДР України.

Вищенаведені докази на переконання суду є належними, допустимими та достовірними.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в час і місці, вказаних в протоколах, останнім не оспорювався під час складання протоколів та після цього.

Суд звертає увагу на те, що сутність вчинених правопорушень у протоколах про адміністративні правопорушення викладена із належною повнотою. Ознайомившись із протоколами про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати відповідні скарги щодо процесуальних дій працівників поліції.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому суд дійшов висновку про наявність в діях останнього складу вказаних правопорушень.

Таким чином, вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю вищевказаних доказів.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , за адміністративне правопорушення, є щире розкаяння винного та проходження ним служби у Збройних Силах України.

Обставин, що обтяжують відповідальність останнього за адміністративне правопорушення, не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядається одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

При визначенні міри адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 судом враховується характер правопорушень, вчинення ним їх вперше, той факт, що останній визнає вину в їх скоєнні. Аналіз даних про особу ОСОБА_1 , вказує на те, що він відповідно до довідки Шостого відділу Білоцерківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 30.01.2024 мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з військовим станом.

Згідно положень ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 27 КУпАП передбачено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 34 КУпАП однією з обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнається щире розкаяння винного.

Аналіз вказаних статей Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить про те, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше.

Таким чином, з метою забезпечення виконання положень вказаного Кодексу, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права, тобто кримінального права та, при вирішенні цього питання, суду необхідно керуватися положеннями ст. 69 КК України.

Тобто, враховуючи норми ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинене кримінальне правопорушення за наявності окремих обставин, а за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Згідно приписів статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Чинна редакція ч.1 ст.130 КУпАП, встановлює безальтернативне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У зв`язку з цим не дивно, що Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст.69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Отже, враховуючи викладене, вважаю, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням всіх вищевикладених обставин, даних про особу ОСОБА_1 , який в даний час мобілізований до ЗСУ - суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 36 ч. 2, 40-1, 124, 130 ч. 1, 283-285, 287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та накласти на нього стягнення:

- за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

- за ст. 130 ч. 1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

За правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне стягнення за сукупністю правопорушень призначити ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України..

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н. М. Марущак