КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/5815/24 Головуючий у І інстанції Педенко А.М.
Провадження № 22-ц/824/2402/2024 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП. Піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 850,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що при ухвалення рішення у даній справі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням норм чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам у справі. Ухвалюючи рішення, суд не врахував об`єктивних обставин справи та не врахував докази в їх сукупності. З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що сутьправопорушення викладена без конкретизації об`єктивних ознак складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-4 КУпАП, зокрема в протоколі не зазначено, які саме насильницькі дії були вчинені правопорушником по відношенню до потерпілих, які наслідки викликали вказані дії у потерпілих і чи були вони взагалі, або чи могли настати, чи мало діяння систематичний характер, якщо так, то в якій період часу, з конкретною вказівкою на час кожної події. Викладення суті правопорушення є загальним, неконкретизованим і взагалі не відповідає визначенню булінгу та його ознакам, які містяться в диспозиції ч. 1 ст.173-4 КУпАП і в п. п. 3-1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про освіту».

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що при дослідженні доказів у справі, судом першої інстанції не взято до уваги висновки психолога ОСОБА_2 , яка зазначає, що у дівчат присутній двосторонній конфлікт, який не містить ознак булінгу, крім того психолог звертає увагу, що події конфлікту були фактично погіршені діями та бездіяльності педагогічного персоналу школи № 149. Судом не надано оцінки висновкам психолога ОСОБА_3 щодо малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до яких не вбачається наявність складу правопорушення, визначеного ст. 173-4 КУпАП.

Висновки психолога ОСОБА_3 абсолютно ідентичні відносно потерпілих у справі, більше того вони не містять системності та з них неможливо встановити, які саме дії вчиняла ОСОБА_6 , в чому полягала системність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що при дослідженні протоколу № 1 від 23 лютого 2024 року засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування), створеної у школі № 149, не зазначені конкретні дії, які вчинила ОСОБА_6 , для того, щоб їх можна було кваліфікувати як склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що з пояснень, відібраних працівниками поліції від потерпілих та осіб, які нібито вчинили булінг, неможливо встановити в чому саме були прояви фізичного та психологічного впливу, які можуть відповідати об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Івасин О.Р. підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за ч. 3 ст.173-4 КУпАП настає з булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суть правопорушення, що викладена у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, полягає у вчиненні малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , булінгу (цькування) стосовно однокласниць - малолітніх ОСОБА_5 , 2010 року народження, та ОСОБА_8 , 2010 року народження, яке полягало у психологічному насильстві, а саме: систематичних образах, висміюваннях, образливих жартах, внаслідок чого була заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілих, відповідно до висновків психолога від 03.03.2024 року, за що відповідальність має нести її матір ОСОБА_1 .

Як випливає із змісту ст.279 КУпАП розгляд справи провадиться у межах складеного протоколу.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина останньої повністю доведена доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами працівників правоохоронного органу, наказом про скликання комісії з реагування на прояви булінгу зі слів батьків, протоколом засідання комісії з розгляду випадків боулінгу (цькування), письмовими поясненнями, характеристиками, висновками психолога.

Проте, висновки судді про доведеність суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, на матеріалах справи не ґрунтуються.

Згідно з п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Нормами ч. 1 статті 8 Закону України «Прю охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключаютъ приниження честі та гідності дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюється, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, а тому дотримання правил щодо його складання є обов`язковим.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, з конкретизацією суті порушення.

Так, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 922192 від 06 березня 2024 року не конкретизовані відомості про дату вчинення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , а лише зазначено період: з вересня 2023 року по лютий 2024 року, а також відсутні дані про місце вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, не містить зазначений протокол про адміністративне правопорушення також і відомостей про: систематичність (повторюваність) діяння; дії та наслідки, які були заподіяні потерпілій особі кривдником, в той час як правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 173-4 КУпАП, передбачає наявність потерпілої від допущеного правопорушення особи, фактору системності та форму дій чи бездіяльності, що призвели до конкретних наслідків.

Натомість протокол про адміністративне правопорушення містить загальні фрази щодо «вчинення дій психологічного характеру», без зазначення того, в яких саме діях кривдника виразилось вчинення такого насильства.

Таким чином, суд не може дійти висновку щодо того, що протокол про адміністративне правопорушення містить усі необхідні відомості, аби він міг вважатися належним та достатнім актом обвинувачення, яким встановлені усі необхідні обставини справи, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, а документи, що долучені до нього, достатніми та належними доказами провини ОСОБА_1 .

Крім того, з долученого до матеріалів справи протоколу № 1 від 23 лютого 2024 року засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування), створеної у школі № 149, не вбачається, які конкретні дії вчинила малолітня ОСОБА_6 для того, щоб її дії можна було кваліфікувати, як склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Так, відповідно до висновку психолога ОСОБА_3 за результатами проведення опитування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що її психофізіологічний розвиток відповідає віковим нормам. Інтерв`ювання малолітньої дало можливість виявити ознаки психотравмування, пов`язані із діями однокласниць, котрі протягом тривалого часу систематичного та у різний спосіб ображають дитину.

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_3 за результатами проведення опитування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що її психофізіологічний розвиток відповідає віковим нормам. Інтерв`ювання малолітньої дало можливість виявити ознаки психотравмування, пов`язані із діями однокласниць, котрі протягом тривалого часу систематичного та у різний спосіб ображають дитину.

З результатів проведеного психологом опитування не вбачається за можливе встановити, які конкретно дії малолітньої ОСОБА_7 призвели чи могли призвести до психотравмування ОСОБА_5 , 2010 року народження.

Крім того, у висновку психолога ОСОБА_2 за результатами проведення допиту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказано, що психологічних ознак булінгу по відношенню до ОСОБА_10 немає, а саме: ніхто з дітей не був ізольованими в шкільному колективі; немає ознак систематичності; конфлікт розвивався за участю обох сторін. Є ознаки того, що конфлікт відбувався лише в школі, або серед однокласників. Є ознаки того, що відповідальні дорослі (класний керівник, завучі школи, директор школи) могли діяти щодо всіх учасників конфлікту не в найкращих інтересах дітей, що і призвело до нанесення всім дітям залученим до даної справи психологічної шкоди (взаємодія з поліцією, проходження допиту є завжди стресовою подією для дітей).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Належних та допустимих доказів, якими б стверджувалася суть адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі, орган, уповноважений на його складання, до матеріалів справи не долучив.

Зазначеному суддя належної оцінки не надала і дійшла помилкового висновку про наявність у діях малолітньої ОСОБА_7 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП, що тягне відповідальність її матері ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не доведена належними доказами, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року, якою визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП - скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадженняна підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній