ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., за участю захисника особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_2 , м.Луцьк, за ч.1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 287900, складеного 11 червня 2024 року начальником 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 вбачається, що 11 червня 2024 року о 22 год 00 хв в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» в службовому приміщенні під час співбесіди з п/н «СПМППр» громадянин ОСОБА_1 на законну вимогу п/н «СПМППр» покинути межі ППр в зв`язку з раніше прийнятим рішенням про відмову в перетині ДКУ відповів відмовою, погрожував викликам наряду НПУ, тим самим перешкоджав діяльності ДПСУ відповідно до п.12 ст.20 Закону України «Про ДПСУ», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч.1 ст.185-10 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав у вчиненому та суду пояснив, що оскільки він надав працівникам ДПСУ всі необхідні документи для перетину державного кордону України, тому на його думку рішення про відмову в перетині кордону було неправомірним. Оскільки працівники ДПСУ не змогли йому пояснити причину відмови в перетині державного кордону, не повертали його документи для виїзду, тому він повідомив про намір викликати наряд поліції, після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Дослідивши письмові докази, відеозапис, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

У відповідності до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (з змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника при виконанні ним службових обов`язків.

З фабули справи не можливо встановити ряд обставин, які є необхідними складовими для кваліфікації дій ОСОБА_1 як злісна непокора, а саме відсутні дані про наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги чи розпорядження працівника ДПСУ при виконанні ним службових обов`язків, не зазначено законні вимоги чи розпорядження якого саме працівника ДПСУ злісно не виконував ОСОБА_1 , а покликання на погрози викликати наряд Національної поліції суд розціню взагалі критично, оскільки виклик наряду НПУ в разі необхідності є конституційним правом особи.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження подій, що відображені у тексті протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21- 519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як. наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, належним і допустимим доказом в розумінні ч. 1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст.247, ст. 284, ч.1 ст.185-10 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Олександр ЛЯЩЕНКО