Справа 573/393/24
Номер провадження 3/573/183/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

(повний текст )

13 березня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 ,

військовослужбовців: ОСОБА_2 , Зінича Ю.О., Дорохова О.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли із військової частини НОМЕР_1 відносно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , кулеметника 2 стрілецького відділення, 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, РНОКПП: НОМЕР_2

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов протокол № 69 від 05.02.2024 про адміністративне правопорушення із якого встановлено, що 05.02.2024 о 22.00 год. солдат ОСОБА_1 будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , знаходячись у н.п. Білопілля Сумської області, всупереч вимогам ст. ст. 11, 13, 120, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, виконував обов`язки військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, перебуваючи, ймовірно, в стані алкогольного сп"яніння, відмовився від медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

12 березня 2024 року до суду надійшли письмові заперечення від ОСОБА_1 , який заперечує притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки інкримінованого діяння не вчиняв та не погоджується із вказаним протоколом, враховуючі наступні обставини.

Так, про наявність вищезазначеної справи та про складення відносно нього адміністративного матеріалу він дізнався від секретаря судді, яка у телефонному режимі повідомила про дату, час та місце розгляду справи. Ознайомившись із матеріалами адміністративного провадження у суді, він виявив, що дійсно відносно нього командиром військової частини НОМЕР_1 заступником командира з МПЗ військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 05.02.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення № 69 про нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 172-20 КУпАП. Вищевказана норма передбачає адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв військовослужбовцями, виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, а також за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені в умовах особливого періоду. Разом з тим, в протоколі № 69 відсутні будь-які докази, які підтверджували б факт вчинення ним інкримінованого правопорушення.

Він є військовослужбовцем, якого було мобілізовано до лав Збройних Сил України 07.09.2022 року солдатом. Наказом командира військової частини № НОМЕР_3 № 72 від 13.03.2023 року його призначено кулеметником 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 101627А, що підтверджується витягом з вищевказаного наказу, копія якого наявна в матеріалах справи.

05 лютого 2024 року він перебував у пункті дислокації свого підрозділу та виконував свої військові обов`язки. Алкогольних чи інших психотропних речовин він не вживав, тому несення ним військової служби відбувалось у суворій відповідності до статуту ЗСУ та інших нормативних актів Генерального штабу та Міністерства оборони України. При цьому, будь-яких претензій до нього з боку командування в той день не відмічалось.

Проте, як вбачається із наявних у справі письмових документів, звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП базується на двох рапортах командирів 1 та 2 стрілецького відділень про нібито відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вищевказані рапорти є повністю ідентичними не лише за своїм змістом, але навіть за розділовими знаками і відрізняються лише почерком та анкетними даними командирів, слід зауважити, що вказані рапорти командирами 1 та 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , тобто особами, які безпосередньо перебувають у службовому підпорядкуванні заступника начальника військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 , яким і було складено протокол. З огляду на це, зазначена у рапортах інформація, за відсутності додаткових доказів, що її підтверджували б, не може вважатись об`єктивною, а тому вказані письмові документи не можуть бути використані як докази вчинення інкримінованого адміністративного прапопорушення.

Крім того, відповідно до п. 33 ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право проводити огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також використовувати у випадках, визначених законом, спеціальні технічні засоби для проведення такого огляду.

Вищевказані рапорти складені не військовослужбовцями Служби правопорядку, а будь-яких доказів того, що представниками даної Служби ставилась йому вимога про проходження медичного огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, а також про те, що він відмовився від проходження даного огляду, адміністративний матеріал не містить. Крім того, у адміністративному матеріалі відсутні будь-які посилання на докази, що підтверджували б вказану у рапортах інформацію, що свідчить про явну фальсифікацію як самого адміністративного матеріалу, так і зокрема, зазначених у ньому рапортів.

Крім того, зазначений вище протокол № 69 від 05.02.2024 року було складено без нього, положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому не роз`яснювалися, пояснення не відбиралися та копія протоколу не вручалася. В протоколі відсутні дані про свідків (зазначені прочерки), а також про докази фіксації вказаних вище фактів, що свідчить про порушення уповноваженою особою норм чинного законодавства, що регламентують порядок складання адміністративних матеріалів у сфері військових правопорушень.

Зокрема, згідно п. 6 розділу II Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 23 жовтня 2021 року № 329, уповноважена посадова особа, яка склала протокол, пропонує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознайомитися із складеним протоколом, дати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису та дати. Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, можуть бути викладені також на окремому аркуші з відміткою про це в протоколі. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право робити зауваження і надавати пояснення щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу уповноважена посадова особа, яка склала протокол, робить запис «(прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) від надання пояснення по суті правопорушення, викладеного в протоколі, відмовився (відмовилася)» та засвідчує його своїм підписом із зазначенням дати. Відмова від пояснення або підписання протоколу також може підтверджуватися підписами свідків.

Відповідно до п. 7 розділу II вказаної Інструкції, до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення). Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Складений відносно нього протокол повністю не відповідає вимогам вказаної інструкції, оскільки:

1) його складання відбувалось без його участі і будь-яких пропозицій ознайомитися із складеним протоколом та дати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення не висловлювались;

2) до протоколу не долучено жодного матеріалу чи доказу (окрім сфальсифікованих протоколів), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення;

3) форма запису про нібито його відмову у наданні пояснень по суті правопорушення, взагалі не відповідає формі, яка наведена у інструкції.

Крім того, він не писав заяву до суду від 05.02.2024 року, в якій визнає свою провину, повністю погоджується із фактом вчинення правопорушення та готовий понести будь-яке (в тому числі і максимальне покарання), відмовляється від послуг адвоката та просить суд розглянути справу у його відсутність. Такої заяви він не складав і уповноваженій особі не подавав, як і заяви про отримання судових повісток за допомогою СМС-повідомлень.

Враховуючи викладене вище, просить закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 письмові пояснення підтримав та зазначив, що того дня 05.02.2024 року він вийшов із позицій і приїхав додому на місце дислокації, пообідав та ліг спати. Приблизно після 23 год. його розбудив ОСОБА_2 , який зайшов до приміщення кімнати у будинку, де він мешкає, та позвав ОСОБА_4 - його командира, який сказав, що він не вживав алкогольні напої. Далі ОСОБА_2 погодився із тим, що він тверезий та покинув приміщення будинку. У подальшому він дізнався, що на нього був складений протокол за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, який він не визнає.

У судовому засіданні особа, яка склала вказаний протокол - заступник командира з МПЗ військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 протокол підтримав та зазначив, що вказаний протокол складений з дотриманням вимог Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 23 жовтня 2021 року № 329, проте докази відмови особи від проходження огляду відсутні, як відсутні і докази того, що протокол складався у присутності ОСОБА_1 .

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як зазначені у протоколі, у судовому засіданні повідомили, що такого факту, що у їх присутності ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан сп"яніння 05.02.2024 року о 22-15 год. у пункті постійної дислокації у м. Білопілля, їм не відомо.

Заслухавши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали адміністративної справи, заперечення на протокол, надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно звимогами ст.ст.251,252 КУпАП доказамив справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Тобто, ч.1 ст.172-20 КУпАП передбачає такі окремі кваліфікуючі ознаки:

1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;

2) поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

3) виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

4) відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

За приписами ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Нормами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП визначено, що огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Нормами ст. 266-1 КУпАП визначено, що у разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, однак матеріали справи не містять відомостей про те, чи пропонувалось уповноваженими особами ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів і від проходження того він відмовився, або що останній пройшов вказаний огляд і не погодився з його результатами, після чого останній був доставлений на огляд до закладу охорони здоров`я.

Так, в порушення вищевказаних норм, в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалах не зазначено, які саме ознаки сп`яніння мав ОСОБА_1 чи пропонувалося на місці огляд на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, і що військовослужбовець відмовився від проведення такого огляду чи незгоден з результатами його проведення.

Встановлено, що огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КУпАП, вважається недійсним.

Сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє суду зробити однозначний висновок про вчинення особою зазначеного правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення відно сно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Слід зазначати, що самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, так як надані до суду матеріали не містять доказів, які б могли підтвердити факт перебування військовослужбовця ОСОБА_1 05.02.2024 року о 22-15 год. під час виконання обов`язків військової служби, "ймовірно" у стані алкогольного сп`яніння, про що йде мова в протоколі.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Суд, ретельно дослідивши та перевіривши усі наявні в справі докази, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 18.03.2024.

Суддя

Справа № 573/393/24

Номер провадження № 3/573/183/24

П О С Т А Н О В А

іменем України

( вступна і резолютивна частина)

13 березня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 ,

військовослужбовців: Ларіонова В.О., Зінича Ю.О., Дорохова О.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли із військової частини НОМЕР_1 відносно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , кулеметник 2 стрілецького відділення, 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, РНОКПП: НОМЕР_2

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

.

Суддя