Справа № 438/650/24
Провадження № 3/438/355/2024
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2024 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з відділення поліції №1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 ,

за ст. 122-4, ст. 124, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

У провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебувають матеріали адміністративної справи за № 438/651/24, провадження № 3/438/356/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099495 від 24 березня 2024 року.

Крім цього, у провадженні перебувають також матеріали адміністративної справи за № 438/653/24, провадження № 3/438/357/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 798062 від 24 березня 2024 року.

Крім цього, у провадженні перебувають також матеріали адміністративної справи за № 438/650/24, провадження № 3/438/355/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130КУпАП, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099496 від 24 березня 2024 року.

Відповідно до ст.36 КУпАП: при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи, що справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), вказані матеріали взаємопов`язані та спільний їх розгляд є доцільним, відповідно справи про притягнення ОСОБА_1 за ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП слід об`єднати в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі номер № 438/650/24, провадження № 3/438/355/2024.

Далі, встановлено, 23 березня 2024 року 16 год 00 хв в м.Борислав, по вул.Коваліва,52Г водій гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до інших учасників руху, здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований, чим порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху.

Крім цього, 23 березня 2024 року 16 год.00 хв. в м.Борислав по вул. Коваліва,52 Г, водій ОСОБА_1 , скоївши ДТП на автомобілі марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , що стояв, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги пункту 2.10 а),в) Правил дорожнього руху.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099496 від 24 березня 2024 року вбачається, що 24 березня 2024 року 15 год.00 хв в м.Бориславі по вул. Дрогобицькій, 36 водій ОСОБА_1 вживав алкоголь, будучи причетним до ДТП, після його вчинення по вул.Коваліва,52Г у м.Борислав на автомобілі марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 1 травня 2024 року направив до суду пояснення, згідно якого не погоджується з протоколами про порушення ним ПДР та вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ч.4 ст.130 КУпАП. Заявив клопотання про закриття проваджень стосовно нього за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, покликаючись на наступні доводи: працівники поліції безпідставно та незаконно склали протоколи про адміністративне правопорушення за якими ОСОБА_1 нібито рухаючись заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до інших учасників руху, здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований, чим порушив вимоги пункту 10.9 та в подальшому залишив місце ДТП і вживав алкогольні напої після нібито вчиненої ДТП; матеріали справи не містять достатніх даних для з`ясування обставин ДТП та прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі. ОСОБА_1 спільно із водієм ВАЗ 21063 мали намір скласти «європротокол»; В порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція), затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, в схемі місця ДТП не зазначено серії та номеру полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назву страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою, перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП автомобіля ОСОБА_1 , порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення), тип транспортного засобу; згідно п.3 ч.8 Розділу VIII вказаної Інструкції при встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фото фіксація; доказів, підтверджуючих пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, до протоколу про адмінправопорушення не додано, як і доказів підтверджуючих наявність майнової шкоди спричиненої відповідними пошкодженнями через дії ОСОБА_1 ; в порушення вимог Інструкції від 07.11.2015 року №1395, в протоколі не зазначено жодних відомостей про свідків дорожньо-транспортної пригоди, потерпілих, неможливо встановити пошкодження, які отримані транспортні засоби, внаслідок ДТП, не зазначено доказів, підтверджуючих пошкодження транспортного засобу, - до протоколу про адмінправопорушення не додано, відсутні будь-які докази спричинення механічних ушкоджень транспортним засобам, із зазначенням того, які саме - механічні ушкодження і яким транспортним засобам спричинені, а також кому заподіяні збитки; у даному випадку неможливо встановити об`єктивну сторону правопорушення і встановити чи наявний склад правопорушення; оскільки об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - не доведена, вина особи не встановлена, то не вбачається в діях ОСОБА_1 і складу адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП, а тому провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП також підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення; суб`єктивна сторона адмінправопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, характеризується прямим умислом; протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи; враховуючи те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, то це в свою чергу виключає в його діях склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП і тягне закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП; відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25-липня 2000 року); усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до -того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку; матеріали справи не містять належних та достатніх даних, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ст.124, ст.122-4 та ч.4 ст.130 КУпАП.

Від потерпілого ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява від 17 квітня 2024 року та 13 травня 2024 року про розгляд справи за відсутності потерпілого. Також ОСОБА_2 повідомив, що 23 березня 2024 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, рухаючись заднім ходом пошкодив належний потерпілому автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 . Потерпілий та ОСОБА_1 домовились спільно скласти письмове повідомлення про ДТП (Європротокол). Проте наступного дня, 24 березня 2024 року потерпілий почав хвилюватись з приводу чи складе ОСОБА_1 європротокол та син потерпілого ОСОБА_3 повідомив про ДТП поліції . З винуватцем ДТП потерпілим досягнуто згоди щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначний вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.122-4 КУпАП до таких не відносяться, тому вважаю можливим проводити розгляд справ у відсутність ОСОБА_1 , оскільки право останнього не порушується, в тому числі і на захист.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому вважаю можливим розгляд справи проводити у відсутність правопорушника.

Таким чином, вважаю за можливе провести розгляд справ за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі наявних матеріалів справи.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачену адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП встановлює перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.

Зокрема, такими доказами, згідно вищевказаної статті, можуть бути пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

У ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як вбачається із змісту диспозиції ст. 124 КУпАП, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною нормою, характеризується наступними елементами: діянням тобто порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, яке може бути виражене як у дії так і в бездіяльності; наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; а також причинним зв`язком між наведеними діянням та наслідками.

Тобто, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є не будь-яке порушення правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке знаходиться у причинному зв`язку із настанням наслідків.

Положеннями п.10.1 ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За змістом п.10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Крім того, положеннями ст. 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За змістом п. 2.10 «а» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП підтверджується:

даними протоколів про адміністративні правопорушення ААБ № 099495 від 24 березня 2024 року та ААД № 798062 від 24 березня 2024 року, а також схемою місця ДТП від 24 березня 2024 року, яка містить відомості про характер механічних пошкоджень, які отримав транспортний засіб марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП;

заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів до водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , який здійснив наїзд на припаркований за адресою м.Борислав, вул. Коваліва, 52Г автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , спричинивши механічні пошкодження;

письмовими пояснення ОСОБА_2 від 24 березня 2024 року, які узгоджуються із іншими наявними доказами;

а також відеозаписом (відео файлами), який міститься на СD-диску, та з якого вбачається, що поліцейськими в 24 березня 2024 року о 15 год за адресою м.Борислав, вул. Дргобицька,36 виявлено автомобіль марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 на якому розбитий лівий габарит, пошкоджено лакофарбове покриття заднього лівого крила; біля автомобіля перебував ОСОБА_1 , який підтвердив ті обставини, що попередньо 23 березня 2024 року по обіді у м.Борислав, по вул.Коваліва,52Г, керуючи належним йому автомобілем марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 21063, н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований. Далі, знаючи кому належить пошкоджений автомобіль, повідомив дружину власника. Після чого домовився із власником пошкодженого автомобіля про складення «європротоколу» і лише після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначені докази узгоджуються між собою та в матеріалах справи відсутні докази, які б їх спростовували. Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів на думку суду відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою, у своїй сукупності є підтвердженням об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП.

Не заслуговують на увагу твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 проте, що ним порушувались вимоги правил дорожнього руху, оскільки останній спільно намагався скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду оскільки відповідно примітки до ст.124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує характер вчинених ним правопорушень, ступінь його вини у вчинених правопорушеннях, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, яка доведена повністю, а також зважає на те, що ОСОБА_1 вчинив кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же суддею, тому доходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 36 КУпАП ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 605,60 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, то необхідно зазначити наступне.

Положеннями ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Разом з тим, за змістом п. 2.10 «є» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після ДТП за його участю. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки, навіть за наявності будь-яких з перелічених вище, в тому числі перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключає відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть, а суд неуповноважений самостійно збирати докази, порушуючи загальний принцип диспозитивності судового процесу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099496 від 24 березня 2024 року вбачається, що 24 березня 2024 року 15 год.00 хв в м.Бориславі по вул. Дрогобицькій, 36 водій ОСОБА_1 вживав алкоголь, будучи причетним до ДТП, після його вчинення по вул.Коваліва,52Г у м.Борислав на автомобілі марки «Mercedes-Benz Vaneo» н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху інкримінується вживання алкоголю після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення також зазначається про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Натомість, вказані обставини правопорушення не відповідають диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв матеріали провадження не містять. Фактично, зроблені поліцейськими висновки ґрунтуються виключно на поясненнях самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наданих під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП, що не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 .

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, відповідно наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), тож суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та він суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок має суб`єктивний характер та не відповідає вимогам щодо його допустимості та достатності.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що в силу п.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 23, 36, 40-1, 122-4, 124, 130, 283, 284-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

матеріали адміністративної справи № 438/650/24, провадження № 3/438/355/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, адміністративної справи № 438/651/24, провадження № 3/438/356/2024 про притягнення ОСОБА_1 . до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та матеріали адміністративної справи за № 438/653/24, провадження № 3/438/357/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, об`єднати в одне провадження та присвоїти об`єднаній справі № 438/650/24, провадження № 3/438/355/2024.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та накласти на нього стягнення, з врахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області.

Суддя Андрій СЛИШ