Справа №345/3431/24
Провадження № 3/345/991/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2024 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Онушканич В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 ДОП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №580954 від. 03.06.2024, в якому зазначено, що 27.04.2024 року близько 09.00 год. за адресою м. Калуш, вул. Б.Хмельницького, 19, біля перукарні «Моно», ОСОБА_1 умисно висловлював образи та погрози в сторону своєї колишньої співмешканки ОСОБА_2 , із якою має спільну малолітню дитину, чим вчинив повторно протягом року домашнє насильство психологічного характеру.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнав вину у вчиненні адмінправопорушення, яке йому інкриміноване. Вважає, що протокол про адмінправопорушення складений відносно нього безпідставно. Жодного насильства по відношенню до ОСОБА_2 він не вчиняв. Дійсно він певний період часу перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 В них народився спільний син. Проте, в кінці 2023 року стосунки між ними погіршились. Він намагався налагодити відносин між ними, але ОСОБА_2 провокує його і безпідставно заявляє про насильство з його боку. В них була усна домовленість про способи його участі у виховані спільної дитини. Зокрема 27.04.2024 він прийшов по місцю праці ОСОБА_2 і спочатку розмова між ними була спокійною, але в подальшому коли він хотів взяти погуляти сина, то ОСОБА_2 почала проганяти його і ображати. В свою чергу він зробив їй зауваження, в тому числі щодо аморальних стосунків з іншими одруженими чоловіками, але він не ображав її і не тим паче не погрожував їй. А навпаки, щоб конфлікт не бачив малолітній син, пішов геть.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до положень частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані повинні узгоджуватись з іншими доказами доданими до нього.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №580954 від 03.06.2024 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У порушення вищевказаних вимог законодавства в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №580954 від 03.06.2024 року не зазначено наслідків дій ОСОБА_1 відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, а саме: не зазначено чи могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. Отже, у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №580954 від 03.06.2024 року щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Крім того суд звертає увагу, що КУпАП протокол про правопорушення віднесений до виду доказів вини правопорушника, що це суперечить принципу верховенства права і протокол не може бути доказом вини особи, а лише актом адміністративного звинувачення.

До того ж для визнання факту домашнього насильства необхідно визначити його ознаки: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Отже, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Зі змісту ст. 251 КУпАП вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

При цьому, відповідно до вимог ч.2ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Жодним із наявних у матеріалах справи доказів не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства як завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів свідчить про наявність конфлікту між сторонами щодо участі у вихованні спільної дитини, але саме по собі не підтверджує факту вчинення домашнього насильства. Крім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 із заявою в поліцію щодо подій, які відбувалися 27.04.2024 року, звернулася лише 07.05.2024 року, що викликає сумнів у достовірності обставин, викладених нею у даній заяві.

Долучені до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є протилежними та суперечливими за змістом. Інших об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство суду не надано. Зокрема, не встановлено очевидців події, не відібрано в них письмових пояснень.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Таким чином, враховуючи, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, суддя тлумачить сумніви щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на її користь.

Згідно п. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суддя дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ