ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 Справа №607/16966/24 Провадження №3/607/7319/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Строценя Т.О., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого адвоката Черкалюк Л.Д., розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернопіль, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , заміжньої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №163101 від 26.07.2024, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 26.07.2024 близько 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила відносно чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, що полягало у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою та приниженнях, а також чинила моральний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим порушила вимоги пунктів 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаними діями, на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

03.09.2024 від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення, у яких остання просить закрити провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування таких вимог зазначає, що подія, яка мала місце 26.07.2024 між нею та її чоловіком ОСОБА_2 пов`язана з наявністю тривалого конфлікту з чоловіком з приводу спору щодо участі у вихованні дітей та їх місця проживання. Просить врахувати, що ОСОБА_2 вже притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильство відносно неї, а 26.07.2024 в черговий раз розпочав з нею конфлікт, під час якого кричав та ображав її в присутності дітей.

В судовому засіданні особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захиснику адвокату Строценю Т.О., потерпілому ОСОБА_2 та його представнику адвокату Черкалюк Л.Д. роз`яснені права, передбачені ст. ст. 268, 269, 270, 271 КУпАП.

При розгляді справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнала та підтримала подані нею до суду письмові пояснення, зазначивши, що за викладених у складеному щодо неї протоколі обставин, домашнього насильства відносно свого чоловіка ОСОБА_2 не вчиняла, та ствердила, що 26.07.2024 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо неї.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Строцень Т.О. у судовому засіданні, посилаючись на відсутність в матеріалах справи достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, просив закрити провадження у справі про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 повідомив про неприязні стосунки з дружиною ОСОБА_1 , причиною яких є спір щодо місця проживання їх дітей. Також зазначив, що 26.07.2024 між ними з ОСОБА_1 відбулася чергова сварка, яка супроводжувалася взаємними образами, у зв`язку з чим наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При розгляді справи представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Черкалюк Л.Д. просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на наявність у матеріалах справи достатніх доказів вчинення нею відносно її чоловіка ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру. Крім того, просила врахувати позитивну характеристику ОСОБА_2 , а також те, що постанови суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП скасовані апеляційним судом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , доводи захисника - адвоката Строценя Т.О. та представника потерпілого адвоката Черкалюк Л.Д., а також дослідивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, виходячи з його законодавчого визначення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи суд також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП і не може бути перекладено на суд. Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №163101 від 26.07.2024; електронний рапорт старшого інспектора чергового відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Сосульського В.М. від 26.07.2024; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.07.2024.

Однак, на переконання суду, долучені до матеріалів справи документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містять належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в даній справі.

Так, доданий до матеріалів справи електронний рапорт старшого інспектора чергового відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Сосульського В.М. від 26.07.2024 не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не є доказом у розумінні статті 251 КУпАП та відноситься до внутрішніх службових документів правоохоронних органів.

Також суд не приймає до уваги долучені до протоколу письмові пояснення ОСОБА_2 від 26.07.2024 як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, оскільки потерпілий ОСОБА_2 був допитаний безпосередньо у суді та в усному порядку надав свої пояснення відносно викладених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставин.

Як видно, будь-яких інших належних та допустимих доказів, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в контексті положень ст.251 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Поряд з цим, оцінюючи надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд враховує те, що дійсно між вказаними особами існують неприязні стосунки через наявність спору про визначення місця проживання дітей, внаслідок чого між подружжям виникають сварки та конфлікти, які супроводжуються взаємними образами, що не заперечувалося ними при наданні суду пояснень.

При цьому суд враховує, що дійсно у провадженні суду на даний час перебуває цивільна справа №607/14648/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, що підтверджує наявність між вказаними особами конфлікту приватних інтересів сімейного характеру, який підлягає вирішенню у цивільно-правовому порядку.

За таких обставин, сам лише факт наявності між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 конфліктної ситуації, яка мала місце 26.07.2024 близько 18 год. 00 хв. за адресою: с. Петриків, вул. Виноградна, 72, в ході якої відбулось зіткнення протилежних інтересів і поглядів між подружжям, не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в розумінні положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене та те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук