Справа № 346/7498/23
Провадження № 33/4808/221/24
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Лесюка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 , ч. 2 ст. 130 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП визначено остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2023 року о 09:40 год. в м. Коломия по вул. Мазепи, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.. 130 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року.

Крім цього, 10 грудня 2023 року о 09:40 год. в м. Коломия по вул. Мазепи, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 ., не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив там зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася назустріч. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 11.3 ПДР за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Лесюк А.В. просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Зокрема, звертає увагу, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 статті 130 КУпАП не визнавав, оскільки працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, працівники поліції доставили ОСОБА_1 до Коломийської ЦРЛ для здачі аналізу на стан наркотичного сп`яніння і останній в присутності лікаря і працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, якщо особа в медичному закладі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то дана відмова здійснюється в присутності двох свідків. Крім того, працівники поліції порушили право ОСОБА_1 на правовий захист оскільки не надали можливості скористатися правом на правову допомогу адвоката, хоча з відеозапису, який долучено до матеріалів справи вбачається, що останній хотів, щоб йому було надано таку допомогу.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху та законність зупинення транспортного засобу за таке порушення.

Вказує, що працівниками поліції порушено п.5 розділу ІІ «Порядку застосування портативних відеореєстраторів та карт пам`яті до них, їх облік, зберігання та видача відеозаписів» Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, який затверджений Міністерством внутрішніх справ України за №1026 від 18.12.2018 року.

Так, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. Однак, працівники поліції вищевказані вимоги закону не виконали та долучили до матеріалів справи неповний відеозапис, який має фрагментарний характер та не надає можливості встановити всі обставини події.

Апеляційний суд звертає увагу на те що розгляд апеляційної скарги захисника адвоката Лесюка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , неодноразово призначався в суді апеляційної інстанції та відкладався в зв`язку з неявкою в судове засідання особи яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду 21 травня 24 року захисником адвокатом Лесюк А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , була подана заява в якій він просить апеляційну скаргу залишити без розгляду.

При вирішенні цього питання апеляційний суд приймає до уваги, що залишення апеляційної скарги без розгляду можливо тільки у разі, якщо виявлені певні недоліки апеляційної скарги, які унеможливлюють її розгляд та не були виправлені апелянтом.

Разом з тим, захисник адвокат Лесюка А.В. не зазначає у заяві, що він відмовляється від апеляційної скарги та просить закрити апеляційне провадження, оскільки діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який повністю погоджується із постановою суду першої інстанції та розуміє правові наслідки такої відмови.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката Лесюка А.В., яка подана в інтересах ОСОБА_1 , повинна бути розглянута судом в межах наведених доводів.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник адвокат Лесюк А.В. не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та захисник адвокат Лесюк А.В. знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та захисника адвоката Лесюка А.В.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Лесюк А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №587242 від 10.12.2023 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 10 грудня 2023 року о 09:40 год. в м. Коломия по вул. Мазепи, керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським СРПП Коломийського РВП в Івано-Франківській області капралом поліції Федів В.С., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол про адміністративне правопорушення, оскільки його було складено на місці події у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, протокол містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить його власноручний підпис.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього долучаються адміністративні матеріали та відеозаписи.

Так, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.12.2023 року, згідно якого у ОСОБА_1 , виявлені ознаки наркотичного сп`ягніння ( зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови) , також водія направлено у заклад охорони здоров`я КНП" Коломийська ЦРЛ", однак водій від огляду у вищевказаному медичному закладі відмовився.

В якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанцію обґрунтовано послався на рапорти поліцейських ОСОБА_3 та Федіва Вадима, в яких зазначено, що 10.12.2023р. близько 09:50 год. на лінію 102 надійшов виклик про те, що в м. Коломия по вул. Мазепи сталася ДТП. Виїздом на місце пригоди було встановлено, що транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon» під керуванням ОСОБА_1 виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze» під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В ході спілкування з учасниками ДТП у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Останньому було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в Коломийській ЦРЛ, але він відмовився. Під час перевірки особи по базі «ІПНП» також було встановлено, що вищевказана особа уже притягалась до відповідальності за ст.. 130 ч.1 КУпАП, а тому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 130 ч.2 КУпАП та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.4 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаних рапортів працівників поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на копію постанови від 10.12.2023р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.4 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 гривень, оскільки вищевказаний протокол повністю узгоджується із рапортами працівників поліції та іншими доказами по справі.

Зокрема, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , остання, безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, повідомила, що 10.12.2023р. вона рухалась на своєму автомобілі «Chevrolet Cruze» поблизу ЗОШ №1 в напрямку м. Чернівці. Назустріч їй рухався автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», який виїхав на її смугу руху. Вона намагалась уникнути зіткнення та максимально близько притиснутись до обочини, проте його уникнути не вдалося і вказані транспортні засоби зіштовхнулися. В її присутності працівники поліції пропонували водію «Mitsubishi Pajero Wagon» ОСОБА_1 пройти огляд на факт вживання наркотичних засобів у КНП «Коломийська ЦРЛ», але водій відмовився.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги вищевказані пояснення, оскільки вони узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі і суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказаний свідок може надати суду інші показання, які будуть не відповідати письмовим показанням та які будуть суперечити встановленим судом обставинам.

Суд обґрунтовано послався на копію постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 05.10.2023р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000,00 грн.) з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, вищевказаними відеозаписами (а.с.9) зафіксовано, як працівники поліції на місці події спілкуються з водієм автомобілю «Chevrolet Cruze», а потім підходять до водія «Mitsubishi Pajero Wagon» та починають спілкування з ним. В ході розмови поліцейський повідомляє, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та декілька разів запитує, чи погоджується водій виконати вимоги працівника поліції та проїхати до Коломийської ЦРЛ для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 на поставлене запитання прямої відповіді уникає, задає зустрічні питання, намагається проконсультуватися у поліцейського, як йому краще зробити, зазначає, що йому в даній ситуації потрібна порада адвоката. Після цього, працівник поліції повідомляє, що його поведінка розцінена як відмова від проходження огляду і відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ст. 130 ч.2 КУпАП, оскільки встановлено, що він раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. В подальшому відбувається відео фіксація складання адміністративних матеріалів та після їх завершення, ОСОБА_1 ознайомлюють зі змістом складених відносно нього протоколів, зачитують суть вчинених ним правопорушень, вручають копії протоколів, копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.4 КУпАП, роз`яснюють його права. ОСОБА_1 підписує протоколи, отримує їхні копії та запитує про його подальші дії. Поліцейський роз`яснює, що розгляд справ буде відбуватися в Коломийському міськрайонному суді і про їхній розгляд він буде повідомлений додатково.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора та відео реєстратора,який встановлено на патрульній машині, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності. Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 свідомо відмовився від проходження такого огляду.

Так, апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на захисника, яке передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 щодо забезпечення участі адвоката під час проходження ним огляду на стан сп`яніння у зв`язку із відсутністю його адвоката були спрямовані на уникнення від проходження такого огляду та свідчили про небажання виконувати обов`язки, які були покладені на нього як на водія транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Разом з тим, поведінка водія ОСОБА_1 на місці події свідчила про його явне намагання ускладнити здійснення поліцейськими своїх службових обов`язків та ухилитись від виконання вимог п.2.5 ПДР України щодо обов`язковості проходження огляду на стан сп`яніння у разі наявності відповідної вимоги працівника поліції.

Апеляційний суд, враховуючи наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах, які долучені до матеріалів справи ознак алкогольного сп`яніння вважає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки сукупність досліджених доказів свідчать про обґрунтованість підозри працівників поліції про те, що водій керував транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки 10 грудня 2023 року о 09:40 год. в м. Коломия по вул. Мазепи, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 ., не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив там зіткнення з автомобілем «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася назустріч. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 11.3 ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі не оспорюється правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив остаточне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на підставі ст. 36 КУпАП .

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Лесюка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв