ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3205/23Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 33/817/170/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Мельниченка М.С.,

- потерпілої ОСОБА_2 ,

- представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Зембри Є.Й.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченко М.С. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Як визнав суд, 12 листопада 2023 року близько 12 год 45 хв в м. Кременці, на перехресті нерівнозначних доріг вул.107-ї Кременецької дивізії та а/д М-19 (Доманево-Ковель-Чернівці-Тереблече), водій автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення, від чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко М.С., вважає, що зазначена постанова прийнята судом першої інстанції з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною і необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за результатами оцінки доказів по справі суд дійшов передчасного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що після повернення матеріалів справи за результатами доопрацювання було встановлено, що протокол серії ААБ №093917 від 12.11.2023 не редагувався; працівники поліції самостійно внесли недостовірні відомості до схеми місця ДТП шляхом її доповнення, а також штучно створили докази вини ОСОБА_1 , у вчиненні ДТП.

Вказує, що за змістом описової частини протоколу щодо ОСОБА_1 не встановлено ключові аспекти розвитку події, а саме: яка дорога по відношенню до іншої є головною; відсутні відомості щодо наявності знаку пріоритету; якими проїзними частинами рухались автомобілі учасників аварійних подій; не зазначено, якому автомобілю ОСОБА_1 не надав дороги та інше.

Звертає увагу суду на неправильну кваліфікацію суті правопорушення, оскільки правова кваліфікація дій ОСОБА_1 , не відповідає п.16.13 ПДР.

Більше того, факт невірної кваліфікації дій ОСОБА_1 , зазначений у протоколі, підтверджується рапортом інспектора СРПП Кременецького РВП Сухенка О., згідно якого останній зазначає, що ним під час складання адміністративного протоколу було допущено помилку у правовій кваліфікації суті правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що суд самостійно, під час прийняття рішення змінив кваліфікацію дій ОСОБА_1 згідно ПДР України, кваліфікувавши їх не згідно положень п.16.13 ПДР України, як зазначено у протоколі ААБ №093917, а згідно вимог п.16.11 ПДР України, самостійно доповнивши обвинувачення в частині обставини правопорушення.

Апелянт вважає, що такі дії суду прямо суперечать правовим позиціям, викладених у рішеннях ЄСПЛ у справах Malofeyeva v. Russia та Karelin v. Russia, адже суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

Вказує, що працівники поліції, самостійно, без залучення водіїв учасників ДТП, встановили місце зіткнення транспортних засобів, провели вимірювання його розташування відносно меж проїзної частини та внесли відомості до схеми місця ДТП, що на думку апелянт, свідчить про недопустимість такого доказу.

Звертає увагу, що показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані під час розгляду справи, позбавлені логічного сенсу та є технічно неспроможні у порівнянні з первинними показами та з умовами розвитку аварійних подій.

Зазначає, що рапорти датовані 01.12.2023 не надавались суду разом з протоколом, інформація щодо причин виникнення ДТП були вказані виключно з суб`єктивного сприйняття поліцейськими місця ДТП, свідками або очевидцями якого вони не були. Крім цього, вказує, що рапорти поліцейських самі по собі не можуть бути доказами вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апелянт стверджує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності за ст.124 КУпАП, через відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Просить скасувати постанову Кременецького районного суду від 31 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 та прийняти нову постанову, якою провадження в справі відносно нього закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Зембра Є.Й. подав заперечення на апеляційну скаргу, за змістом якого вважає доводи апелянта щодо незаконності постанови Кременецького районного суду від 31 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що суд всебічно і повно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення та дав їм належну правову оцінку, прийнявши законне та обґрунтоване рішення.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої наводить аналіз протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, пояснень учасників ДТП як доказів у справі, які, на його переконання, правильно покладено місцевим судом в обґрунтування прийнятого рішення.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мельниченка М.С., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просять постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП; потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Зембру Є.Й., які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався вказаних положень закону.

Так, згідно з вимогами Правил дорожнього руху п. 16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Диспозицією ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Висновок суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 п.16.11 ПДР та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

Такий висновок підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №093917, який був предметом дослідження суду першої інстанції і яким зафіксовано, що 12 листопада 2023 року близько 12 год 45 хв в м.Кременці, на перехресті нерівнозначних доріг вул.107-ї Кременецької дивізії та а/д М-19 (Доманево-Ковель-Чернівці-Тереблече), водій автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення, від чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками.

Відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення об`єктивно підтверджені іншими дозами у справі, проаналізувавши які, місцевий суд дав їм належну правову оцінку.

Зокрема, із схеми місця ДТП від 12.11.2023р. вбачається, що на ній зафіксоване місце, де відбулося ДТП, розташування автомобілів після їх зіткнення, а також інші відомості, які необхідні для правильного вирішення даної справи. Відомості, зазначені у даній схемі, були засвідчені підписами обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.c.3).

За змістом апеляційної скарги апелянт вважає схему ДТП неналежним доказом, оскільки стверджує, що працівники поліції самостійно внесли недостовірні відомості до схеми місця ДТП шляхом її доповнення.

Проте, дослідивши схему ДТП, апеляційний суд вважає, що вказаному доказу надана правильна правова оцінка судом першої інстанції, оскільки на ній зафіксовано достатньо відомостей, з яких можна встановити механізм ДТП, характер отриманих ушкоджень транспортними засобами та інше.

Відомості внесені до схеми ДТП у свою чергу відповідають іншим доказом, долучених до матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні, як місцевого, так і апеляційного суду.

Тому, правильним є висновки судді місцевого суду, що наявність окремих недоліків складеної схеми місця ДТП, до уваги не беруться, оскільки вони усунені в судовому засіданні шляхом допиту водія ОСОБА_1 , водія ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , рапортом інспектора СРПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Олексія Сухенка від 01.12.2023 року.

Також судом правильно з-вернуто увагу на характер та локалізацію пошкоджень транспортних засобів, які підтверджують факт спричинення їх внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , який, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не дав дорогу транспортному засобу «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася по головній дорозі М-19 в напрямку м. Почаєва, унаслідок чого відбулося їх зіткнення з механічними пошкодженнями.

Як вбачається із фотознімків, наявних у матеріалах справи, на яких зафіксовані транспортні засоби після ДТП, у автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкоджено переднє праве крило, передня права фара, капот, решітка радіатора, передній бампер, у автомобіля «Сітроен» - ліва передня дверка, ліва задня дверка, лівий поріг та вказує на те, що зіткнення відбулося передньою правою частиною автомобіля ВАЗ в передню ліву частину автомобіля «Сітроен».

Предметом дослідження місцевого суду були також рапорти працівників поліції та фототознімки, на яких зафіксовані транспортні засобі після ДТП, а також наявність дорожніх знаків, які зобов`язували водія автомобіля ВАЗ зупинитися та дати дорогу автомобілям, які рухаються по головній дорозі, в даному випадку, дати дорогу автомобілю «Сітроен».

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

Також, судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення допитані потерпіла ОСОБА_2 та свіок ОСОБА_3 .

Так, із пояснень потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що 12 листопада 2023 року вона з свекрухою ОСОБА_3 їхала автомобілем «Сітроен» по головній дорозі в напрямку м. Почаєва в межах дозволеної швидкості та бачила, що перед головною дорогою при виїзді з другорядної дороги, а саме з вул. 107-ї Кременецької дивізії м. Кременець, зупинився автомобіль «Жигуль». В зустрічному напрямку проїхав грузовий автомобіль. Коли до пішохідного переходу вона була на відстані приблизно трьох метрів то перед нею різко з другорядної дороги, не із своєї полоси, в напрямку м. Почаєва, під кутом, на головну дорогу виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та за пішохідним переходом вдарив її автомобіль в ліву передню частину автомобіля. До зіткнення вона не гальмувала, бо все було раптово. Автомобіль зупинився на відстані 50 метрів від автомобіля ОСОБА_1 . У її автомобілі було пошкоджено ліву передню дверку, ліву задню дверку, лівий поріг. Зазначає, що на її думку ДТП відбулося по причині того, що ОСОБА_1 при виїзді на головну дорогу не дивився в її сторону.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні були надані свідком ОСОБА_3 .

Фактично, такі ж за змістом свідчення щодо обставин ДТП потерпіла та свідок надали у своїх письмових поясненнях відразу ж після події дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про зміну першочергових показань водія та пасажира автомобіля «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_3 , апелянт не вказує у чому полягає зміна таких показань та яким чином це вплинуло на загальну оцінку таких доказів.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд незаконно з власної ініціативи змінив пункт Правил дорожнього руху, вказавши у постанові, що ОСОБА_1 порушив п.16.11 ПДР, хоча в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, про порушення ОСОБА_1 п.16.13 ПДР, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи слідує, що суд в постанові не змінював конкретні обставини правопорушення, а лише зазначив правильний пункт ПДР, який порушив ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що зміна судом пункту Правил дорожнього руху не впливає на правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 , за якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, суд зауважує, що обоє учасників ДТП у своїх поясненнях описали обставини події, які за своїм правовим змістом регулюються пунктом 16.11 ПДР України. При цьому, допитаний судом першої інстанції, ОСОБА_1 підтвердив, що він, керуючи автомобілем «Жигулі» виїжджав з другорядної дороги на головну і зупинився перед знаком Стоп, пропускаючи фуру, яка рухалась у зустрічному напрямку, а далі виїхав на головну дорогу, де й відбулося зіткнення з іншим автомобілем.

Таким чином, показання особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення, показання потерпілої та свідка, в сукупності з письмовими доказами, дослідженими місцевим судом давали можливість встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та дати їм належну правову оцінку, як цього вимагають приписи ст.ст.280, 245 КУпАП.

Також, суд звертає увагу, що інспектор СРПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області О. Сухненко, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , рапортом інформував керівника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області про допущену ним описку при зазначенні у протоколі пункту Правил дорожнього руху України.

Вказаний рапорт працівника поліції був предметом дослідження місцевого суду і отримав належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Доводи сторони захисту, що суд самостійно збирав докази на користь обвинувачення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки дії суду були спрямовані на перевірку доводів сторін з метою повного з`ясування обставин справи, з урахуванням необхідності дотримання як прав особи, яка притягується до адміністративний відповідальності, так і прав потерпілого, визначених ст.ст.268, 269 КУпАП.

Дослідивши указані докази, та надавши їм належну юридичну оцінку, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п.16.11 ПДР, що призвело до пошкодження транспортних засобів, доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ст. 124 КУпАП.

Виходячи з обставин, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, вважаю, що недотримання ОСОБА_1 вищенаведеної вимоги Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з виникнення ДТП, що й було встановлено судом першої інстанції.

Аналізуючи досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, оцінюючи докази в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, і, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, базується на детально досліджених під час розгляду справи доказах, є правильним та належним чином обґрунтованим в ухваленому судом рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними з позицією сторони захисту під час розгляду судом першої інстанції, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду першої інстанційні та закриття провадження у справі, під час апеляційного рлозгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка М.С. залишити без задоволення, а постанову постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя