Справа № 464/7594/23 Головуючий у 1 інстанції: Беспальок О.А.
Провадження № 33/811/187/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сторонського І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Сторонського І.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 25 жовтня 2023 року о 20 год. 15 хв. по вул.Луганська,1 у м.Львові, керував автомобілем марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Сторонський І.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року, скасувати її та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Стверджує, що працівники поліції ОСОБА_1 не зупиняли, а підійшли до нього на вулиці коли випадково побачили його поряд із автомобілем з яким трапилося мінімальне ДТП.

Також звертає увагу на недопустимість як доказу відеозаписів, які здійснювалися працівником поліції на свій мобільний телефон.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника адвоката Стронського І.О. на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на те, що судове засідання, на якому було прийнято оскаржене рішення, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , копію постанови Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 отримав 22 січня 2024 року, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 507760 від 25 жовтня 2023 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

- результатом тесту «Драгер», з якого вбачається, що ОСОБА_1 на момент огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,07‰);

- відеозаписом, які містять фіксацію обставин події;

- даними рапорту працівника поліції від 25 жовтня 2023 року,

- даними постанови серії БАД №475821 від 25 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 25 жовтня 2023 року о 20.15 год. по вул.Луганська, 1 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив посвідчення водія, реєстраційних документів на т.з. та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.2.4 а ПДР України. Відомостей про скасування вищезазначеної постанови матеріали справи не містять;

-поясненнями свідка ОСОБА_2 даними в судовому засіданні першої інстанції, які пітверджуються відеозаписом із мобільного телефону останнього.

Таким чином, саме сукупністю вказаних вище доказів підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенням вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної постанови те, що відеозйомка велася на мобільний телефон.

Так, в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що через те, що розрядилися нагрудні камери, початок події фіксувався ним на камеру мобільного телефону, до моменту, поки інший екіпаж не привіз засоби для фіксування. Процедура оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , проходження ним огляду за допомогою приладу «Драгер» зафіксовано саме нагрудними камерами інспекторів.

Окрім того слід зазначити, що відеозапис не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 . Вина останнього підтверджується й іншими доказами, з якими узгоджується відеозапис.

Також, посилання апелянта на ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, зважаючи, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем ЗСУ, щодо порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, котрий щодо військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів є необґрунтованими.

У даному випадку ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцях, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.9 а ПДР.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та на відеозаписі нагрудних камер, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта.

У ході апеляційного розгляду апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність в діях працівників поліції порушення приписів «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП, та такі дії у встановленому законом порядку не оскаржувалися .

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», за яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити адвокату Сторонському І.О. строк апеляційного оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Сторонського І.О. без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк