Справа № 214/9393/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу, 15.11.2023 року о 05.08 год., в м. Кривому Розі по вул. Співдружності, 104, водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 ПДР України. БК 475156, 475158.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомив належним чином. Подав письмові пояснення, згідно яких зазначив наступне. 15.11.2023 року приблизно о 05 год 30 хв., збираючись їхати машиною на роботу, вийшов зі свого будинку. Біля його транспортного засобу засобом «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 вже стояли працівники патрульної поліції. Підійшов до свого автомобілю, поліцейські повідомили йому, що сусіди подзвонили до поліції та поскаржилися, що начебто його машина у дворі їм заважає. Однак того ранку він нікуди ще не їздив, позаяк тільки о 05 год 30 хв. вийшов щоб їхати на роботу, що відповідно бачили працівники поліції. Окрім того, у протоколі зазначено, що він, 15.11.2023 року о 05 год. 08 хв., рухався на своєму транспортному засобі, однак ці відомості є неправдивими, позаяк він вийшов з дому лише о 05 год 30 хв., тобто фізично не мав можливості керувати транспортним засобом. Алкогольні напої того дня він не вживав. Ознак алкогольного сп`яніння не мав. Від проходження медичного огляду на вимогу поліцейського не відмовлявся. Вважає адміністративний протокол незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається наступне. Вона, свідок, є дружиною ОСОБА_2 15.11.2023 року чоловік ночував вдома. Його викликали на службу. Він пішов з дому, коли підходив до автомобіля, там вже була поліція. Вона, свідок, все це бачила у вікно, з другого поверху. Про що чоловік розмовляв з поліцейськими, вона не чула. Через деякий час чоловіка забрали його товариші по службі. Через 2 дні він їй розповів, що коли він підійшов до автомобіля, то поліцейські звинуватили його в тому, що він керує автомобілем в нетверезому стані, що їх викликали сусіди. Він 15.11.2023 року виходив з дому тверезий. До того, як чоловіка забрали товариші по службі, він автомобілем не керував, автомобіль залишився на стоянці.

Захисник Сторчеус Г.М. подав клопотання про закриття провадження по справі у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначено, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Згідно до протоколу серії ААД №623309 від 15.11.2023 року, ОСОБА_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. ОСОБА_2 , вину у вчиненні вищевказаного правопорушення не визнав та пояснив, що 15.11.2023 року збираючись їхати машиною на роботу, приблизно о 05 год. 30 хв. він виходячи зі свого будинку побачив, як біля його транспортного засобу стоять працівники патрульної поліції. Поліцейські йому повідомили, що сусіди подзвонили до поліції та поскаржилися їм, що начебто його машина у дворі їм заважає. Однак, того ранку він нікуди не їздив, позаяк тільки вийшов до свого транспортного засобу, що бачили працівники поліції, щоб їхати на роботу. Поліцейські маючи на меті притягнути його до відповідальності склали відносно нього протокол про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольні сп`яніння. Однак, алкогольні напої того дня він не вживав. Ознак алкогольного сп`яніння він не мав. Від проходження медичного огляду на вимогу поліцейського він не відмовлявся. Вважає, що адміністративний протокол складений відносно нього є незаконним. Згідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про національну поліцію, в матеріалах даної справи не має законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 . Відповідно до вимог чинного законодавства, підійшовши до водія поліцейський зобов`язаний був проінформувати останнього про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу, з детальним описом підстави зупинки. Однак, працівники патрульної поліції ОСОБА_2 не зупиняли, а сам ОСОБА_2 до них підійшов, коли поліцейські вже стояли біля його транспортного засобу. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про складення 15.11.2023 року, працівниками патрульної поліції, відносно ОСОБА_2 , постанови, що підтверджували б порушення останнім правил ПДР України, на підставі якого його і було зупинено. Окрім того, як вбачається з протоколу зазначено, що 15.11.2023 року о 05 год. 08 хв., ОСОБА_2 рухався на своєму транспортному засобі, однак це неправдиві відомості, позаяк останній вийшов з дому лише о 05 гою 30 хв. Об`єктивною стороною даного правопорушення, є керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Згідно роз`яснень, котрі містяться у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), за статтею 130 КУпАП, стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Як передбачено п.п. 2,3 Розділу 1 Інструкції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015р.№ 1452/735 (далі-Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Таким чином, при дослідженні матеріалів справи, вбачається, що працівниками патрульної поліції було зазначено, що у громадянина ОСОБА_2 , були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, однак огляд останнього, як водія транспортного засобу, для встановлення ознак сп`яніння, працівниками патрульної поліції не проводився, а тому встановити чи наявні ознаки сп`яніння у ОСОБА_2 , неможливо. Крім того, ОСОБА_2 , не відмовлявся від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння. Також, враховуючи письмові пояснення ОСОБА_2 , підтверджується факт того, що він 15.11.2023 року о 05 год. 08 хв. не керував транспортним засобом та відповідно нікуди не їхав. У цей час він збирався вдома на роботу. Також, частиною 1 ст. 265-1 КУпАП, передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Як вбачається з матеріалів даної справи, та всупереч вимог законодавства, у громадянина ОСОБА_2 , посвідчення водія не вилучалось. Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про відсутність необхідних доказів для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративної відповідальності за вчинення ч. 1 ст. 130 КУпАП. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду. Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а тому протокол не відповідає вимозі його достовірності. Вищевикладене свідчить про те, що посадовими особами не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який викликає сумніви щодо вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. Також, згідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів. Враховуючи вищевикладене, вважає, що у діях ОСОБА_2 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 , у вчиненні даного правопорушення тлумачаться на його користь.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1), направлення (а.с.2), рапорт (а.с. 3), довідка (а.с. 4), диск (а.с.5).

В судовому засіданні був оглянутий диск, на якому мається 8 файлів:

- файл з назвою «clip0», не відтворюється;

- файл з назвою «clip1», не відтворюється;

- файл з назвою «clip2», не відтворюється;

- файл з назвою «clip3», не відтворюється;

- файл з назвою «clip4», не відтворюється;

- файл з назвою «clip5», не відтворюється;

- файл з назвою «video_2023-11-16_12-18-04», не відтворюється;

- файл з назвою «video_2023-11-16_12-18-26», не відтворюється.

Вимогами ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Письмові пояснення ОСОБА_2 , пояснення свідка ОСОБА_4 , протокол про адміністративне правопорушення, направлення, рапорт, вважаю належними доказами, так як вони стосуються обставин справи, а саме того, чи керував ОСОБА_5 автомобілем, чи були в нього ознаки сп`яніння, чи відмовився він від огляду.

Вважаю належним доказом довідку, оскільки вона підтверджує наявність у ОСОБА_4 права керування транспортними засобами.

Досліджені судом наступні докази: пояснення свідка, довідку, вважаю допустимими доказами, так як вони отримані без порушень законодавства.

Диск, вважаю недопустимим доказом, так як на ньому не відображений зміст записів.

Оцінюючи докази, визнані судом належними та допустимими докази, з точки зору достовірності, виходжу з наступного.

Довідку вважаю достовірним доказом.

Письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що він автомобілем не керував, був тверезий, від проходження огляду на визначення стану сп`яніння не відмовлявся, вважаю достовірними. Довіряючи поясненням ОСОБА_2 , беру до уваги, що вони не спростовані іншими доказами по справі та узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Направлення на проходження огляду, вважаю недостовірним доказом, оскільки в ньому зазначено про направлення ОСОБА_2 на проходження огляду в КЗ КПНД ДОР 15.11.2023 року, однак підпис ОСОБА_2 про вручення цього направлення відсутній.

Оцінюючи з точки зору достовірності викладених в ньому обставин протокол, виходжу з наступного.

Приходжу до переконання, що вказана в протоколі ті обставини, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився на місці, є недостовірними, так як нічим не підтверджені в судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 керував автомбілем та того, що поліцейські запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та вручення поліцейськими цій особі направлення до найближчого закладу охорони здоров`я. Тому протокол в частині керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_2 під час керування 15.11.2022 року транспортним засобом у встановленому законом порядку від проходження огляду, є недостовірним.

Оцінюючи рапорт з точки зору достовірності викладених в ньому обставин, виходжу з наступного. З урахуванням тієї обставини, що протокол в частині керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_2 під час керування 15.11.2022 року транспортним засобом у встановленому законом порядку від проходження огляду, визнаний недостовірним, приходжу до висновку, що в частині керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_2 під час керування 15.11.2022 року транспортним засобом у встановленому законом порядку від проходження огляду, рапорт є також недостовірним.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Приймаючи до уваги положення ст.ст.7, 245 КУпАП, згідно яких ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, приходжу до переконання, що у судовому засіданні не добуто допустимих та належних доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого правопорушення. При цьому враховую наступне.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння регламентований Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі за текстом «Порядок») та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі за текстом «Інструкція»).

Відповідно до п. 3 Розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі за текстом «Інструкція»), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану; ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Як передбачено п. 6 Розділу 1 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Як передбачено п. 7 Розділу 1 вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Як передбачено п. 1 Розділу II вказаної Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Стаття 130 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, має місце при наявності об`єктивної сторони, що передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, а саме керування транспортним засобом, суб`єктивної наявність прямого умислу та спеціального суб`єкта водія.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі за текстом «Правила»), водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

На підставі аналізу обсягу наявних в матеріалах справи доказів приходжу до висновку про недоведеність обставин керування ОСОБА_2 о 05 год. 08 хв. 15.11.2023 року автомобілем «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , як і руху вказаного транспортного засобу. Доказів зворотного суду не надано та до протоколу не долучено. Таким чином, ОСОБА_2 не був суб`єктом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Крім того, беру до уваги, що згідно протоколу проводилася відеофіксація порушення, але до протоколу доданий диск на якому відеозаписи не відтворюються, що є обов`язковою умовою, передбаченою ст. 266 КУпАП, а отже і ця обставина дає підстави вважати протокол недопустимим доказом.

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події адміністративного правопорушення.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, тобто не був водієм, а відтак і не мав обов`язку проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, приходжу до переконання про відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а тому справу належить закрити підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 268, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.М. Прасолов