"24" січня 2024 р. Справа № 363/7146/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2023 року вбачається, що Вишгородська районна державна адміністрація у листах від 26.06.2023 року № 13.04-04/26 та 03.07.2023 року № 13.04-04/29 за підписом голови Вишгородської районної державної адміністрації Данчина О.О. не надала запитувану інформацію та віднесла її до інформації з обмеженим доступом без додержання вимог ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме в необґрунтованому віднесенні інформації до інформації з обмеженим доступом.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Колодій О.М. з`явилися, висловили заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 та захисник Колодій О.М. надали пояснення наступного змісту.

Відповідно до ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення становить 3 місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні 3 місяці з дня виявлення такого правопорушення. Сплив строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стороною захисту звернуто увагу на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів вбачається, що датою вчинення правопорушення прямо зазначається 03.07.2023 року. З урахуванням вищевикладеного, на переконання сторони захисту, станом на день розгляду справи пройшло понад три місяці з дня вчинення адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, стороною захисту було звернуто увагу на те, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, в частині ненадання та необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

Так, потерпілий ОСОБА_2 27.06.2023 року звернувся до Вишгородської районної державної адміністрації з запитом від 27.06.2023 року, в якому просив надати копію наказу Вишгородської районної військової адміністрації № 124 від 12.05.2023 року «Про відзначення нагрудним знаком «За особливі заслуги» Вишгородської районної державної адміністрації». При цьому вказаний запит не містив відповідного обґрунтування щодо особливої ролі шукача інформації в її отриманні та розповсюдженні для суспільства.

У той же час, не зважаючи на це, Вишгородська районна державна адміністрація листом № 13.04-04/29 від 03.07.2023 року за підписом ОСОБА_1 , надала ОСОБА_2 запитуване розпорядження адміністрації № 124 від 12.02.2023 року, але без зазначення персональних даних осіб, згоду за поширення яких останні не надавали. Вказані обставини спростовують пред`явлене обвинувачення в частині ненадання запитуваної інформації.

У той же час розпорядженням голови Вишгородської районної державної адміністрації № 420 від 20.09.2018 року було затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Вишгородській районній державній адміністрації, до яких, зокрема, віднесено інформацію, яка міститься в документах районної державної адміністрації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності районної державної адміністрації.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки частину запитуваної інформації, а саме персональні дані військовослужбовців Збройних Сил України та Національної Гвардії України, які підлягали відзначенню, віднесено до службової інформації, то в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, в частині необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

У кінцевому підсумку у судовому засіданні стороною захисту було уточнено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, однак оскільки строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, закінчився до надходження матеріалів справи до суду, то провадження у справі не може здійснюватися та підлягає закриттю на підставі імперативних положень ст. 247 КУпАП.

У судове засідання також викликався представник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини як посадова особа органу влади, що уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення у даному випадку. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце, у судове засідання представник Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило.

Про дату, час і місце судового засідання також повідомлявся потерпілий ОСОБА_2 . Будучи належним чином повідомленим, у судове засідання потерпілий не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності вищезазначених осіб.

Зважаючи на те, що відповідно до положень чинного законодавства, зокрема, ст. 270 КУпАП, участь потерпілого та органу влади (посадової особи), який складав протокол про адміністративне правопорушення, не є обов`язковою в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, то, враховуючи характер та складність справи, обсяг доказової бази, зміст та обсяг висунутих заперечень, суд доходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності потерпілого та представника органу влади, що здійснював складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2023 року судом встановлено, що ОСОБА_1 , як голова Вишгородської районної державної адміністрації, обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме в необґрунтованому віднесенні інформації до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» встановлюється, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Аналіз ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» дає можливість зробити висновок, що чинним законодавством визначено види та категорії публічної інформації з обмеженим доступом, а також сукупність критеріїв та обставин, наявність і дотримання яких передбачає правомірну можливість розпорядника публічної інформації обмежити доступ до тієї чи іншої публічної інформації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону визначаються такі види публічної інформації з обмеженим доступом: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. У свою чергу ч. 2 ст. 6 вказаного нормативно-правового акту визначається сукупність критеріїв, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до публічної інформації - обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 8 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Вищевикладені положення чинного законодавства у своїй сукупності дають можливість зробити висновок, віднесення тієї чи іншої інформації до інформації з обмеженим доступом, зокрема, конфіденційної чи службової, не є визначальною та єдиною підставою для відмови у наданні доступу до неї, оскільки відмова у наданні доступу до такої інформації має обґрунтовуватися критеріями трискладового тесту, передбаченого ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». При цьому віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом і наявність підстав для обмеження доступу до неї, передбачених ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» є підставою для обмеження доступу саме до інформації, а не до документу, в якому вона міститься.

Вказаний висновок узгоджується з п. 6.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 року № 10, в якому зазначається, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема, інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Судом встановлено, що 20.06.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородської районної військової адміністрації, в особі її начальника ОСОБА_1 , з запитом на отримання публічної інформації, а саме з запитом щодо надання копії наказу № 124 від 12.05.2023 року Вишгородської районної військової адміністрації про нагородження відзнакою Вишгородської районної державної адміністрації «За особливі заслуги».

Листом Вишгородської районної державної адміністрації від 26.06.2023 року № 13.04-04/26 за підписом начальника адміністрації ОСОБА_1 відмовлено у наданні запитуваного документа, оскільки він містить інформацію з обмеженим доступом, а саме конфіденційну інформацію щодо осіб, які виконують обов`язки та повноваження в Збройних Силах України та Національної Гвардії України. У листі зазначено, що обмеження доступу до цієї інформації здійснюється в інтересах національної безпеки України, а її розголошення може завдати набагато більшої шкоди цим інтересам, ніж шкода, що завдається суспільному інтересу в отриманні цієї інформації внаслідок обмеження до неї доступу.

27.06.2023 року ОСОБА_2 повторно звернувся до Вишгородської районної військової адміністрації з повторним запитом на отримання публічної інформації, в якому повторно просив надати копію наказу № 124 від 12.05.2023 року Вишгородської районної військової адміністрації про нагородження відзнакою Вишгородської районної державної адміністрації «За особливі заслуги».

Листом Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2023 року № 13.04-04/29 за підписом начальника адміністрації ОСОБА_1 , повторно повідомлено про те, що запитуваний документ містить персональні дані військовослужбовців, які, до того ж, згоду на поширення своїх персональних даних не надавали. У зв`язку з цим та на виконання вимог ч. 8 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» адміністрацією було надано копію вказаного розпорядження, однак з знеособленням даних щодо осіб, яких це розпорядження стосувалося.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Під час судового розгляду судом встановлено, що Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 12.05.2023 року № 124 «Про відзначення нагрудним знаком «За особливі заслуги» Вишгородської районної державної адміністрації», копію якого було запитано ОСОБА_2 , містило у собі персональні дані фізичних осіб, які не давали згоду на поширення відомостей щодо себе. Таким чином, вказане розпорядження, доступ до якого запитувався, містило сукупність відомостей про фізичну особу, завдяки яким такі фізичні особи можуть бути ідентифіковані. Крім того, під час судового розгляду підтверджено, що вказаними фізичними особами були військовослужбовці Збройних Сил України та Національної Гвардії України.

Запровадження на всій території України правового режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 не створює для суб`єктів владних повноважень та розпорядників публічної інформації автоматичної підстави для відмови у наданні доступу до тієї чи іншої публічної інформації. Однак при цьому зобов`язує більш виважено та обґрунтовано підходити до вирішення обмеження доступу до інформації на цій підставі.

За результатами судового розгляду суд доходить до висновку, що в умовах повномасштабної військової агресії з боку російської федерації, наявності випадків завдання ворогом шкоди життям військовослужбовців внаслідок не забезпечення безпеки та конфіденційності інформації щодо останніх, зокрема, під час урочистостей, пов`язаних з відзначенням нагородами, беззаперечним видаються ті обставини, що інформація стосовно військовослужбовців у запитуваному розпорядженні є не тільки інформацією з обмеженим доступом, але і та обставина, що обмеження доступу до неї відповідає інтересам національної безпеки України, а також, що шкода завдана цим інтересам внаслідок надання доступу до такої інформації, може бути істотною та набагато перевищувати шкоду, що завдається суспільному інтересу в отриманні такої інформації внаслідок обмеження доступу до неї.

Також судом встановлено, що у відповідності до чинного законодавства головою Вишгородської районної державної адміністрації Данчиним О.О. надано копію запитуваного розпорядження адміністрації № 124 від 12.05.2023 року, однак з обмеженням доступу до інформації щодо військовослужбовців, персональні даних яких містилися в цьому документі. Підстав, які б вказували на необґрунтоване віднесення даної інформації до інформації з обмеженим доступом, судом не встановлено.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Аналіз ст. 221 КУпАП дає можливість суду прийти до висновку, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП, належить до підвідомчості районного, районного у місті, міському чи міськрайонному суду (судді). Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що строк накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП, становить 3 місяці з дня вчинення адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2023 року та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, було вчинено ОСОБА_1 03 липня 2023 року. Відповідна дата правопорушення безпосередньо зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення органом влади (посадовою особою), що здійснювали складання протоколу.

Таким чином строк накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, закінчився 03 жовтня 2023 року. У той же час матеріали справи про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 19 грудня 2023 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженого ВРУ з прав людини з метою фіксації факту вчинення правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП, 11 липня 2023 року. У свою чергу Секретаріатом Уповноваженого ВРУ з прав людини перше повідомлення щодо необхідності усунення порушень ЗУ «Про доступ до публічної інформації» направлено ОСОБА_1 28.07.2023 року. Протягом всього наступного часу Секретаріат Уповноваженого ВРУ з прав людини звертався безпосередньо до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за дотримання вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та саме від нього вимагав усунення виявлених порушень.

Не зважаючи на вищевикладене, а також на те, що особу правопорушника Секретаріатом Уповноваженого ВРУ з прав людини було виявлено ще у липні 2023 року, як і ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП, Секретаріатом Уповноваженого ВРУ з прав людини і надалі було продовжено направлення листів з повідомленням про необхідність усунення виявлених порушень. Однак, з невідомих суду причин, не зважаючи на те, що Секретаріатом Уповноваженого ВРУ з прав людини, фактично у своїх листах констатується факт вчинення правопорушення та визначається особа, відповідальна за дане порушення, протокол про адміністративне правопорушення складено лише 07.12.2023 року.

Однак, як свідчить ст. 38 КУпАП, початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення пов`язується не з днем складання протоколу та виявленням особи правопорушника, а з днем вчинення правопорушення або його виявлення у випадку, якщо воно є триваючим.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що строк накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, на момент розгляду справи закінчився, внаслідок чого провадження у справі не може здійснюватися.

На основі цього суд приходить до висновку, що провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент судового розгляду строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 38, 212-3, 221, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя О.В. Рукас