ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170/сто сімдесят/грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605/шістсот п`ять/грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення - 09.11.2023 близько 15.00 год. в ході телефонної розмови гр. ОСОБА_1 висловлювався образливим словами в сторону колишньої співмешканки гр. ОСОБА_2 , чим вчинив стосовно неї домашнє насильство психологічного характеру. Дана подія мала місце в с. Невицьке, Ужгородського району.

Дії правопорушника кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення, як виду покарання за адміністративне правопорушення, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги заяву потерпілої ОСОБА_2 від 25.01.2024 про те, що у зв`язку з примиренням просить не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вони дійшли мирової угоди в зв`язку з забезпеченням здорової психологічної обстановки і подальшого виховання спільної дитини.

Від ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАВ №942205 від 16.12.2023; повідомлення ОСОБА_2 про вчинення злочину б/н від 09.11.2023; копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 10.01.2023; викопіювання з листування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; рапорту ДОП СП ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП б/н від 16.12.2023 та інших матеріалів справи.

Надаючи оцінку доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони є належними доказами, проте як кожен окремо, так і в сукупності є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Протокол серії ВАВ № 942205 від 16.12.2023, складений щодо ОСОБА_1 , не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме висловлювання образливими словами, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній. вчинив щодо ОСОБА_2 психологічне насильство, а саме в ході телефонної розмови висловлювався образливими словами.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень учасників справи, наданих в суді першої інстанції, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 періодично виникають побутові сварки. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 09 листопада 2023 року вчинив щодо ОСОБА_2 дії, що підпадають під визначення «психологічне насильство».

Беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Таким чином, перелічені у оскаржуваній постанові документи не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги заяву потерпілої ОСОБА_2 від 25.01.2024 в якій зазначено, що у зв`язку з примиренням вона просить не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вони дійшли мирової угоди в зв`язку з забезпеченням здорової психологічної обстановки і подальшого виховання спільної дитини.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага