Справа № 138/41/24
Провадження № 33/801/149/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Грушко Жанни Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн, в дохід держави, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою суду, адвокат Грушко Ж. В. в інтересах ОСОБА_1 24 січня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вивчивши апеляційну скаргу і матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У рішенні Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року №2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що у Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Частина друга статті 294 КУпАП передбачає, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції винесена судом 04 січня 2024 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що при її винесенні ОСОБА_1 присутній не був.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що оскаржувана постанова була надіслана судом у реєстр 05 січня 2024 року та оприлюднена 08 січня 2024 року.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП початок відліку десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, однак враховує, що постанова була винесена судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі адвокат Грушко Ж. В. зазначає, що матеріали справи у електронному вигляді вона отримала через електронний кабінет ЄСІТС 15 січня 2024 року, а тому строк на подання апеляційної скарги слід рахувати саме з цієї дати.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Грушко Ж. В. через систему «Електронний суд» подала до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про ознайомлення із матеріалами справи, у якій вказала що із Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 стало відомо про винесення оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (а. с. 21).

Отже, станом на 12 січня 2024 року ОСОБА_1 та його захиснику було достеменно відомо про існування оскаржуваної постанови та її зміст, відтак останнім днем визначеного законом строку на її оскарження було 21 січня 2024 року (неділя), і відповідно апеляційну скаргу слід було подати не пізніше 22 січня 2024 року (понеділок).

З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що посилання скаржника на початок відлік строку з 15 січня 2024 року, є помилковими.

Оскільки захисник Зав`ялова О. В., як зазначалося, подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку лише 24 січня 2024 року (середа), що підтверджується відповідним календарним штемпелем на поштовому конверті, підстави для поновлення строку на подання апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками встановленими законом, адвокат Грушко Ж. В. не надала доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови суду першої інстанції у встановлений законом строк. Жодних обґрунтувань поважності пропуску строку за встановлених обставин, які могли бути підставою для поновлення процесуального строку, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.

Водночас апеляційний суд роз`яснює, що скаржник не позбавлений права повторно звернутися до суду із апеляційною скаргою, заявивши обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Вінницький апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити адвокату Грушко Жанні Вячеславівні в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Грушко Жанни Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 січня 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук