Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4933/23 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Провадження в справі закрито.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 15.09.2023 близько 22 години, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , ображав свою дружину ОСОБА_2 нецензурною лайкою, виганяв з будинку, погрожуючи їй фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що інкримінованого йому правопорушення відносно своєї колишньої дружини не вчиняв, мало місце сімейне буденне непорозуміння. Окрім того, на його думку, наслідки які утворюють склад правопорушення визначений ст.173-2 КУпАП в результаті його дій не настали.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що про винесену постанову він дізнався лише 12.02.2024 від працівників поліції.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явились.

ОСОБА_1 надіслав заяву про відкладення розгляду справи за станом здоров`я, проте будь-яких доказів на підтвердження таких обставин не надав.

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч.6 ст.294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 797745 від 16.09.2023 (а.с.2); протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.09.2023 (а.с.3); письмові поясненнями потерпілої від 16.09.2023 (а.с.4); відеозапис з відеореєстратора та боді-камери поліцейського (а.с.5).

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованому йому адміністративному проступку, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Пунктом 17 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ст.1 Закону).

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ним та колишньою дружиною ОСОБА_2 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 797745 від 16.09.2023, вбачається, що ОСОБА_1 15.09.2023 близько 22 години, перебуваючи в нетверезому стані в будинку за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, бив руками та ногами, виганяв з будинку, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю гр. ОСОБА_2 .

Даний протокол складений на підставі пояснень потерпілої ОСОБА_2 , у яких вона пояснила, що офіційно з чоловіком ОСОБА_1 розлучена із 2017 року, але спільно проживають в одному будинку. 15.09.2023 близько 22 години за місцем проживання разом із колишнім чоловіком після спільного вживання алкоголю між ними на побутовому ґрунті, а саме на ґрунті ревнощів виник словесний конфлікт, в ході якого він образив її словами брутальної лайки та бив її ногами по всьому тілу, чим спричинив їй тілесні ушкодження, шкодив майно в будинку, який належить їй, після чого вона втекла до матері, яка проживає неподалік та викликала поліцію (а.с.4).

В той же час, крім письмових пояснень потерпілої, інші належні, допустимі та достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у справі відсутні. Свідків події в протоколі про адміністративне правопорушення не встановлено та не зазначено. Докази наявності будь-яких тілесних ушкоджень, про які зазначала потерпіла, в матеріалах справи відсутні. Також, не встановлено, чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Отже, апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Сам лише факт наявності конфліктної ситуації між колишнім подружжям не може свідчити про вчинення насильства в сім`ї в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З наявного в матеріалах справи відеозапису, здійсненого під час оформлення адміністративних матеріалів, вбачається, що 15.09.2023 під час спільного розпивання спиртних напоїв, між учасниками справи на ґрунті ревнощів з боку колишньої дружини виникла сварка, наслідком якої були взаємні словесні образи та нанесення тілесних ушкоджень. Також, вбачається, що зазначені особи перебувають в стані триваючого конфлікту, пов`язаного з веденням особистого побуту у житлі? яким вони після розлучення спільно користуються.

За вищевикладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також, матеріали справи свідчать, що потерпіла ОСОБА_2 подала до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із примиренням з ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу інкримінуємого йому правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження в справі закрито, - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич