Справа № 464/3022/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 33/811/796/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Попівняка Назарія Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Попівняка Назарія Михайловича, на постанову Сихівського районного суд м. Львова від 14 травня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, і накладено на нього стягнення, у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 10 квітня 2024 року, о 07:18 год., м. Львів, просп. Червоної Калини, 51, керуючи автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого отримав технічні пошкодження.

Окрім цього, ОСОБА_1 будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події та не повідомив про це підрозділ поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 1.5; 2.3б; 2.10а,д; 10.1; 13.1 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Попівняк Н.М., в інтересах ОСОБА_1 , не оспорюючи фактичних обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову місцевого суду в частині накладення стягнення, застосувати до нього штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн..

Наголошує, що з постановою суду першої інстанції не погоджується в частині накладення стягнення, оскільки місцевим судом не роз`яснено ОСОБА_1 права, внаслідок чого порушено вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки він не зміг долучити докази, які могли б пом`якшити покарання.

Повідомляє, що місцевим судом не в повній мірі встановлено дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме, що ОСОБА_1 має сім`ю, на утриманні в нього перебуває двоє неповнолітніх дітей (донька ОСОБА_3 2014 р.н., ОСОБА_3 2011 р.н.), працює на посаді водія в ТОВ «Бетонікс», характеризується позитивно, керування транспортним засобом є джерелом заробітку, він добровільно відшкодував завдану шкоду.

Заслухавши, виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку аргументів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Статтею 122-4 КУпАП, передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених з ст. 122-4, 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аргументи сторони захисту, що місцевим судом підчас розгляду справи не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим та занадто суворим, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом було враховано дані про особу водія та обставини справи. Окрім того, місцевим судом враховано, що він керуючи джерелом підвищеної небезпеки, вчинив порушення ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Після вчинення ДТП водій не виконав зобов`язання правил дорожнього руху, а саме не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду уповноважений підрозділ Національної поліції та не зачекав на прибуття поліцейських, а самовільно покинув місце вчинення з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Санкція ст. 122-4 та 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення (в результаті якого завдано шкоду транспортним засобам), яке на думку апеляційного суду є доволі небезпечним; данні про особу правопорушника, який залишив місце події та не повідомив поліцію про ДТП за участі його транспортного засобу.

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, вважаю, що до останнього не доцільно буде застосовувати штраф.

Та обставина, що ОСОБА_1 відшкодував завдану шкоду, не є безумовною підставою для зміни йому призначеного судом першої інстанції стягнення, адже в результаті дій водія постраждали транспортні засоби, завдано матеріальну шкоду, окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не надав місцевому суду жодних даних, щодо відшкодування завданої шкоди.

Доводи апелянта, що місцевим судом не роз`яснено ОСОБА_1 його прав та обов`язки, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі мають формальний характер та спрямовані на ухилення водія від адміністративної відповідальності.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не зміг долучити докази, які могли б пом`якшити покарання, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такий мав достатньо часу, що надати письмові пояснення та долучити докази в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Попівняка Н.М. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Сихівського районного суд м. Львова від 14 травня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 доадміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Попівняка Назарія Михайловича без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.