Провадження № 33/801/714/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 02 травня 2024 року о 16:28 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниці по вул. Миколаївська, 16, керував автомобілем MERSEDES-BENZ e250 cdi д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, під час безперервного відеозапису на портативні відео реєстратори № 470763 та №470795, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Чернілевська Р. В., 02 серпня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просила постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 того дня транспортним засобом не керував, про що неодноразово повідомляв правникам поліції, а відтак підстав для проведення огляду на стан сп`яніння не було.

Окрім того відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не була зафіксована.

Долучений до матеріалів справи відеозапис із камер будинку, на думку захисту, є недопустимим доказом, оскільки отриманий із порушенням норм процесуального права.

Також захисник у апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Поважність пропущення строку обґрунтована тим, що вперше апеляційна скарга була подана вчасно, проте постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2024 року була повернута у зв`язку ненаданням адвокатом витягу із договору про надання правової допомоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, доводи захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 16 липня 2024 року.

Вперше апеляційна скарга була подана захисником 26 липня 2024 року (а. с. 34-41), проте була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2024 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 02 травня 2024 року серії ААД №432911, 02 травня 2024 року в м. Вінниці по вул. Миколаївська, 16, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MERSEDES-BENZ e250 cdi д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у повному обсязі на місці зупинки транспортного засобу, під час безперервного відеозапису на портативні відео реєстратори № 470763 та №470795, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. (а. с. 2).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 02 травня 2024 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія ВОР». У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а. с. 5).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та камери відеоспостереження будинку.

На відеозаписі із камери відеоспостереження зафіксовано, як у двір будинку о 16 год. 29 хв. заїжджає автомобіль MERSEDES-BENZ темного кольору, а за ним патрульний автомобіль, після зупинки поліцейські підходять до автомобіля MERSEDES-BENZ.

На відеозаписі із з нагрудних камер поліцейських зафіксовано як о 16 год. 31 хв. працівники поліції підходять до автомобіля з MERSEDES-BENZ e250 cdi д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходиться ОСОБА_1 . Просять пред`явити документи, роз`яснюють, що ведеться відеофіксація, той запитує чому поліцейські до нього звертаються, ті відповідають, що за порушення правил дорожнього руху. ОСОБА_1 відповідає, що не їхав.

ОСОБА_1 передає працівникам поліції документи.

О 16 год. 33 хв. поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 знову відповідає, що не їхав, просить показати відео, де це зафіксовано, працівник поліції показує відеозапис із автомобільного реєстратора.

О 16 год. 35 хв. працівники поліції повторно пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки або у медичному закладі, той заперечує керування транспортним засобом.

О 16 год. 37 хв. ОСОБА_1 повідомляє, що за кермом їхав його товариш ОСОБА_2 , який пішов додому.

Протягом спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 розповідає, що він не керував транспортним засобом, а взагалі сидів на пасажирському сидінні і вимоги поліцейських йому незрозумілі.

О 16 год. 39 хв. працівник поліції вкотре пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовляється, посилаючись на те, що він не був водієм, після чого працівник поліції роз`яснює, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП.

О 16 год. 41 хв. поліцейський повідомляє, що на ОСОБА_1 буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснює санкцію ст. 130 КУпАП.

О 16 год. 42 хв. поліцейська починає складати адміністративні матеріали.

О 16 год. 44 хв. ОСОБА_1 просить взяти у автомобілі води, проте дістає пиво. Працівник поліції просить не вживати алкоголь, оскільки за це також передбачена відповідальність.

О 16 год. 51 хв. працівник поліції запитує у ОСОБА_1 чи є тверезий водій, який може забрати автомобіль, оскільки він перешкоджає дорожньому руху. ОСОБА_1 відповідає, що автомобіль стоїть нормально.

О 16 год. 53 хв. ОСОБА_1 просить поставити його телефон на зарядку у поліцейському автомобілі.

О 16 год. 59 хв. працівник поліції підходить до службового автомобіля, у цей час ОСОБА_1 залишає місце зупинки автомобіля.

Також із відеозаписів видно, що після зупинки транспортного засобу будь-яка інша особа, крім ОСОБА_1 , із автомобіля не виходила і в ньому не перебувала.

Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис із камер будинку є неналежним доказом, оскільки такі твердження нічим не обґрунтовані. До того ж чинне законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає процесуального порядку збирання доказів, адже таке здійснюється не у межах слідчих чи оперативних дій.

Також апеляційний суд зауважує на тому, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського о 16 год. 37 хв. ОСОБА_1 повідомляє, що за кермом автомобіля їхав його товариш ОСОБА_2 , який пішов додому.

Однак сторона захисту у судовому засіданні 29 серпня 2024 року просила допитати ОСОБА_3 як водія автомобіля, однак про дану особу ОСОБА_1 не повідомляв ні при складанні протоколу, ні в суді першої інстанції, а також не вказано у апеляційній скарзі, тому пояснення даної особи про керування нею транспортним засобом, суд розцінює критично і до уваги не приймає.

Зазначене свідчить про те, що заперечення ОСОБА_1 проти керування транспортним засобом є виключно лінією захисту з метою уникнення покарання.

Також безпідставними є доводи про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду не була зафіксована, адже це зафіксовано на відеозаписі із нагрудної камери поліцейського о 16 год. 39 хв. Окрім того про відмову від проходження огляду свідчить самовільне залишення ОСОБА_1 місця події.

Така поведінка ОСОБА_1 не дає підстав для висновку про його бажання виконати вимоги закону та пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, відтак протокол за ст. 130 КУпАП складений працівниками поліції без порушень та у відповідності із чинним законодавством.

За таких обставин, апеляційний суд виснує, що ОСОБА_1 зобов`язаний був пройти огляд на стан сп`яніння.

Після виявлення ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти відповідний огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, забезпечивши йому реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 свого обов`язку не виконав.

Наявні у матеріалах справи докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук