П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Мурашова Н.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерка, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №221105, складеним 08.07.2024р. старшим лейтенантом ДОП СП ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Жмуром М.С., 02.07.2024р. о 20.30год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого зятя ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме, висловлювалась у його бік нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, кидалась.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що за вказаною адресою вона проживає з донькою, онуком та зятем ОСОБА_2 , з яким у неї періодично виникають конфлікти побутового характеру. Зять постійно пред`являє до неї необґрунтовані претензії, робить безпідставні зауваження, ображає, декілька раз застосовував фізичну силу, вона зверталась з цього приводу до поліції, але позитивних результатів це не дало. 02.07.2024р. ввечері у неї з зятем стався черговий конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого саме він ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. А коли він схопив її за горло та став трухати, вона стала оборонятись і руками стала бити його в обличчя, щоб він відпустив її, кричала. Коли він відпустив її, вона викликала поліцію. Поліцейські склали протокол на них двох. Вважає, що вона не вчинювала домашнього насильства щодо зятя, а лише оборонялась від його протиправних дій. При цьому, зазначила, що її донька повністю підтримує свого чоловіка і ніяким чином не реагує на його протиправні дії щодо неї.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності.

Ст.6 Конвенції про основні права та свободи людини і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме інспектор поліції, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто «поза розумним сумнівом» довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також суд виходить з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають виказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В межах протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №221105 від 08.07.2024р. ОСОБА_1 звинувачується в тому, що знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , 02.07.2024 висловлювалась у бік свого зятя ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, кидалася битися, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру та відповідно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

П.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 вказаного Закону України психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки можливості заподіяння чи фактичного спричинення шкоди фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто наявність в діях наміру, спрямованого на досягнення бажаного результату. Крім умисності, характерним для домашнього насильства є також спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство по відношенню до своєї жертви. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Слід зазначити, що перш за все, насильством є застосування силових методів або психологічного тиску за допомогою погроз, свідомо спрямованих на слабких або тих, хто не може чинити опір, тобто це будь-яке застосування сили щодо беззахисних.

Конфлікт - це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною потреб, інтересів, соціальних установок, планів тощо у свідомості окремої особи, яке виникає в міжособистісних взаємодіях окремих осіб чи груп. Для конфлікту як способу взаємодії характерним є баланс (рівність) сил між його учасниками, владний баланс (симетричні відносини), що характеризується здатністю кожної зі сторін однаково впливати на процес конфлікту, відносною рівністю фізичних сил, соціально-психологічної адаптованості, соціального статусу, стану здоров`я, ментального розвитку тощо.

Різниця між конфліктом та насиллям, за вчинення якого передбачена відповідальність, полягає у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. При цьому, маніпуляції можуть бути як стилем поведінки в конфлікті, так і проявами домашнього насильства, як то газлайтинг - певні примушування постраждалої сумніватися в своїй адекватності та/чи в адекватності свого сприйняття навколишнього середовища, віктімблейдинг - явище/поведінка, в основі якої знаходиться звинувачення постраждалої у провокуванні насильства щодо неї або в тому, що відносно неї було вчинено насильство.

Самі по собі нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи. При цьому, такі дії повинні викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Виходячи з вимог ст.7,245,252,280 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши обставини справи та надані докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та її винуватість в ньому належними та допустимими доказами «поза розумним сумнівом» не доведені.

Так, викладена в протоколі суть правопорушення не містить відомостей про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на заподіяння шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . Ознаки свідомого спрямування ОСОБА_1 своїх образ на молодшого за віком та фізично сильнішого за неї ОСОБА_2 , її психологічної переваги над ним в протоколі відсутні. Само по собі висловлювання образливих слів, нецензурна лайка, які не спрямовані на обмеження волевиявлення особи, не становить склад домашнього насильства.

Отже, обставини, викладені у протоколі, не дозволяють зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу домашнього насильства як адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

У зв`язку з цим протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у цій справі.

В інших наданих судудоказах також відсутні відомості, які б достовірно вказували на наявність в діях ОСОБА_1 обов`язкових ознак домашнього насильства.

Суд враховує, що зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається, виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

В даному випадку з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 в суді вбачається, що між нею з зятем тривалий час відсутнє порозуміння, що періодично призводить до загострення конфліктів, сварок та обоюдних образ. При цьому, саме зять провокує її на такі дії, постійно робить їй необґрунтовані зауваження, обмежує в користуванні своїм майном та речами, іноді застосовує фізичну силу, через що вона вимушена захищатись.

Обставини події 02.07.2024р. вказують на те, що між тещею та зятем мав місце саме конфлікт із взаємними словесними образами, коли кожна зі сторін намагалась зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, тобто зазначені особи не є залежними одна від одною. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 в цій ситуації мала певну фізичну, психологічну перевагу над своїм зятем і, висловлюючи образи, свідомо діяла з наміром подавити його волю, отримати над ним контроль, викликати побоювання за свою безпеку або спричинити емоційну невпевненість, у тому числі і завдати шкоди психічному здоров`ю. Ознаки домінування кривдника над жертвою в даній ситуації відсутні.

За наведених обставин вчинення з боку ОСОБА_1 саме домашнього насильства щодо зятя ОСОБА_2 виключається.

Про це також свідчить і одночасне складання працівниками поліції за фактом подій 02.07.2024р. протоколів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Поліцейські помилково в обставинах одного конфлікту надали кожному учаснику одночасно статус і жертви, і кривдника, що є взаємовиключним.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і вважає необхідним на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в цій справі закрити.

Керуючись ст.3,62 Конституції України, ст.7,9,173-2,245,247,256,268,280,283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Хортицького районного суду

м. Запоріжжя Н.А. Мурашова

22.07.2024