Номер провадження: 33/813/943/24
Номер справи місцевого суду: 946/8557/23
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Хангельдян К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Компанія Агротранс і К», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення від 28 жовтня 2023 року серії ААД № 469821, він 28 жовтня 2023 року о 10 год. 50 хв. по а/д М-15, 230 км, керував транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом не надано оцінку тому факту, що він не керував транспортним засобом, відсутня відповідна постанова яка б засвідчувала факт порушення ПДР як законну підставу його зупинки або інші підстави зупинки відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки на його думку рух транспорту через блок пост під час дії воєнного стану не є законною підставою для зупинки транспортних засобів.

Вказує, що судом не прийнято до уваги порушення підсудності вказаної справи.

Також зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду.

Зазначає про відсутність об`єктивної сторони складу адмінправопорушення.

Посилаючись на положення ст. 62 Конституції України, зазначає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року, посилаючись на те, що згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року апеляційна скарга була повернута скаржнику, про існування якої він дізнався 27 лютого 2024 року, тому він особисто подав апеляційну скаргу 28 лютого 2024 року.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ухвалена 02 лютого 2024 року без участі ОСОБА_1

12 лютого 2024 року захисником Гончаруком А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на зазначену постанову суду, яка ухвалою Одеського апеляційного суду 26 лютого 2024 року була повернута захиснику у зв`язку з відсутністю належним чином підтверджених його повноважень.

Матеріали справи не містять даних про отримання заявником оскаржуваної постанови.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 була особисто подана ним 28 лютого 2024 року через суд першої інстанції, що підтверджується штампом поштового відправлення.

Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущеного з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення від 28 жовтня 2023 року серії ААД № 469821, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відеозаписом та іншими матеріалами справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 469821 від 28 жовтня 2023 року який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, яким зафіксовано, що 28 жовтня 2023 року о 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_2 , по а.д. м 15 230 км з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження освідування в присутності свідків відмовився (а.с. 2). Протокол підписаний ОСОБА_1 власноруч, та зазначено в поясненнях до протоколу, що з протоколом ознайомлений, згоден, копію отримав.

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою алкотестер Драгер 7510, згідно якого огляд не проводився (відмова), акт підписаний ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 , згідно з яким огляд не проводився (а.с. 4);

- постановою про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 від 28 жовтня 2024 року;

- відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, з якого видно, що працівником патрульної поліції було зупинено ОСОБА_1 під час руху на транспортному засобі (00:00:00 хв.), працівник поліції перевіряє документи ОСОБА_1 (12:14:10 хв.), в ході чого поліцейським виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), на питання поліцейського: «Що вживали?», ОСОБА_1 відповів: «Водку вживав» (12:15:05 хв), після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу Драгер, на що ОСОБА_1 відмовився (12:15:13 хв.). Після чого працівником патрульної поліції ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд у медичному закладі та ОСОБА_1 відповів: «Відмовляюсь, та згоден з порушеннями ПДР» (12:15:21 хв). Працівником поліції було повідомлено, що буде складений протокол про адміністративне правопорушення (12:15:37 хв.). Далі складається протокол (12:15:59 хв.), який ОСОБА_1 підписав (12:29:12хв).

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінку тому факту, що він не керував транспортним засобом, відсутня відповідна постанова яка б засвідчувала факт порушення ПДР, як законну підставу його зупинки, або інші підстави зупинки, то таке відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» є безпідставним та спростовується дослідженими у справі доказами.

Так, матеріали справи містять відомості про те, що працівником патрульної поліції було зупинено ОСОБА_1 під час руху на транспортному засобі у зв`язку з порушеннями ПДР - водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_2 , по а.д. НОМЕР_3 , на перехресті з круговим рухом не надав перевагу у русі т/з, який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п. 16.11 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, про що працівником поліції була складена відповідна постанова серії БАД № 927410 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, з якою він погодився під відеозапис та у присутності свідків, постанову підписав без зауважень (а.с. 8).

Таким чином працівники поліції діяли в межах наданих ним повноважень, законно зупинивши ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Доводи апелянта про те, що судом не прийнято до уваги порушення підсудності вказаної справи є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Оскільки вказане правопорушення було вчинене на автодорозі М15, що відноситься до м. Одеси, тому розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції Ізмаїльського міськрайонного суду.

Що стосується доводів апелянта, що він не відмовлявся від проходження огляду, такі доводи є безпідставними, вони спростовуються дослідженими матеріалами справи, а саме відеозаписом, згідно з яким працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу Драгер, на що ОСОБА_1 відмовився (час відеозапису 12:15:13 хв.). Після чого працівником патрульної поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у медичному закладі та ОСОБА_1 також відмовився (час відеозапису 12:15:21 хв).

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова