Номер провадження: 33/813/1703/24
Номер справи місцевого суду: 493/729/24
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 Пошали К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Пошали Катерини Сергіївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Балтського районного суду Одеської області від 21.05.2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. на користь держави. Також стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, об 11 год. 30 хв., 27.04.2024 року на околиці с. Оленівка Подільського району Одеської області, ОСОБА_1 , у групі осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдова на напрямку Балта (Україна ) Плоть (Республіка Молдова ), поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив ст.9 Закону України « Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Балтського районного суду Одеської області від 21.05.2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.28-30).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 21.05.2024 року, представник ОСОБА_1 ,подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.34-36)

Доводи апеляційної скарги її заявник обгрунтовує наступним:

1.Постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;

2.Зізнання ОСОБА_1 були отримані під тиском співробітників прикордонної служби;

3. ОСОБА_1 своєї провини не визнає, а також вважає, що протокол складений з грубими порушеннями;

4.Згідно вимог ст. 256 КУпАП, не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Отже, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 256695 від 27.04.2024 року (а.с.1)

- рапортом старшого офіцеру ВБзК ВБТЗ ГОРВ 2 ПРИКЗ лейтенанта ОСОБА_5 від 27.04.2024 року (а.с.2).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 ,встановленою постановою судді Балтського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 рокута порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що протокол складений на основі примушень та неналежних доказів, у яких відсутні дані про те, що апелянт намагався перетнути державний кордон, проте апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними зважаючи на таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 256695, вбачається що 11 год. 30 хв., 27.04.2024 року, на відстані до 20 000 м. до лінії державного кордону України, на околиці с. Оленівка Подільського району Одеської області, ОСОБА_1 у групі осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдова на напрямку Балта (Україна ) Плоть (Республіка Молдова ), поза встановленими пунктами пропуску.

Тобто в зазначеному протоколі чітко визначено місце, час і суть вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, а дані, викладені в протоколі, повністю узгоджуються з обставинами, які визначені в рапорті від 27.04.2024 року, а тому у апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності та достатності даних, які викладені в протоколі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, так як не намагався перетнути державний кордон України, оскільки факт спроби перетину державного кордону недоведений жодним чином.

Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Красилів Хмельницької області, було виявлено прикордонним нарядом після фільтраційно-перевірочних заходів, що громадянин ОСОБА_1 разом із групою осіб мав намір незаконно перетнути державний кордон України.

Мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив та у судове засідання не з`явився, завчасно будучи належно повідомлений шляхом направлення судової повістки на мобільний телефон.

Також, у поясненнях відібраних прикордонним нарядом, ОСОБА_1 зазначає, що мав намір незаконно перетнути державний кордон на напрямку Плоть ( Республіка Молдова) з метою заробітку закордоном з подальшим направленням до Польщі.

Завчасно, він з групою осіб по рекомендації знайомих зі слів ОСОБА_1 знайшов осіб, що за матеріальну винагороду у розмірі 4000 доларів США допомагають незаконно перетнути кордон.

Відповідно до перевірочних заходів із громадянином ОСОБА_1 було встановлено: 25.04.2024 року гр. ОСОБА_1 з міжмережи телеграм «Денис» написала невідома особа на рахунок перетину кордону. В ході спілкування останній повідомив, що може надати послуги за грошову винагороду 4000 доларів США, в подальшому вони дійшли згоди, що оплата буде здійсненна після незаконного перетину державного кордону шляхом переказу коштів на крипто гаманець. (а.с.9).

Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним.

Доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року: Проніна проти України, № 63566/00, § 23).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пошали Катерини Сергіївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 21.05.2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда