Справа № 305/1270/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеокоференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/477/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147178 від 29.04.2024 та постанови суду від 22.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 28.04.2024 приблизно о 22 год був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 408, на відстані близько 5000 м до державного кордону (територія Богданівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області), при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 22.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано та не зазначено в постанові, які конкретні дії ним вчинено у порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та які положення порядку перетинання державного кордону ним порушено. Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки такі жодним чином не підтверджують наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів. Разом з тим, посилається на те, що до протоколу не надано жодного належного чи допустимого

-2-

доказу на підтвердження того факту, що він вчиняв будь-які дії щодо незаконного перетинання державного кордону України, а сам протокол не є належним доказом, оскільки у порушення вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державного прикордонної служби України матеріалів справи про адміністративне правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ним інкримінованого йому діяння і не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону. Крім того, ні при його затриманні, ні при оформленні адміністративних матеріалів жодних схем не складалося і йому на підпис не надавалося. Наміру на незаконний перетин державного кордону не мав, про що свідчить і відсутність у нього в той момент закордонного паспорту, а знаходився у тому місці, де був затриманий, виключно з туристичною метою. Перед цим він намагався узгодити питання туристичного походу з метою недопущення порушень закону, подавши 23.04.2024 на ім`я начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону відповідну заяву. Матеріали справи не місять фото- та відео фіксації, пояснень свідків чи інших доказів, які б беззаперечно підтверджували його причетність та умисел на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину. Вказує і на відсутність у матеріалах справи належної схеми, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут його руху та лінію державного кордону, попереджувальні знаки, що це є прикордонна смуга.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить довідка про доставку SMS, захисник-адвокат Сойма І. Ю. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а також думку ОСОБА_1 , який не заперечив щодо розгляду справи без участі захисника, оскільки останній був захисником тільки в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності захисника-адвоката Сойми І. Ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147178 від 29.04.2024 встановлено, що ОСОБА_1 28.04.2024 приблизно о 22 год був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 408, на відстані близько 5000 м до державного кордону (територія Богданівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області), при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 28.04.2024 , протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28.04.2024, рапортом заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_3 від 29.04.2024, схемою щодо виникнення обстановки в районі АДРЕСА_2 (ділянка віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_2 прикордонного загону.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку саме працівників прикордонної служби, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії саме працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

-4-

Твердження в апеляційній скарзі про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі - є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_1 . Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_1 , надавши відповідні пояснення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про недоведеність факту вчинення ним спроби незаконного перетину державного кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 за 5000 м від лінії державного кордону на напрямку 408 прикордонного знаку 28.04.2024 о 22 год та про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази про намір ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону поза пунктами пропуску, є неприйнятними, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

-5-

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

З матеріалів справи, зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне затримання, вбачається, що 28.04.2024 о 22 год на напрямку 408 прикордонного знаку на відстані близько 5000 метрів до державного кордону (територія Богданівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області), виявлено та затримано ОСОБА_1 .

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Румунію, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 28.04.2024 о 22 год здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, у напрямку 408 прикордонного знаку на відстані близько 5000 метрів від лінії державного кордону України, внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений та затриманий інспектором прикордонної служби.

При цьому, обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що факт перебування ОСОБА_1 у нічний час (22 год) в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 408 на відстані 5000 м до державного кордону, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетинати державний кордон України, свідчить ні про інше, ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску.

Доводи апеляційної скарги про те, що у порушення вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державного прикордонної служби України матеріалів справи про адміністративне правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення інкримінованого ОСОБА_1 діяння і не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки спростовуються матеріалами справи, у тому числі й протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району, у напрямку 408 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні при його затриманні, ні при оформленні адміністративних матеріалів жодних схем не складалося і йому на підпис не надавалося, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують встановлених фактів, які беззаперечно свідчать про намір ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону поза пунктами пропуску в складі групи осіб.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 у момент затримання закордонного паспорту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано та не зазначено в постанові, які конкретні дії ним вчинено у порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та які положення порядку перетинання державного кордону ним порушено, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище відхиляє як безпідставні й такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

-6-

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про намір ОСОБА_1 на перетин державного кордону поза пунктами пропуску, зокрема пояснень свідків, фото- та відео фіксації, схеми, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут його руху та лінію державного кордону, попереджувальні знаки, що це є прикордонна смуга, - апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки докази, які наявні в матеріалах справи є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 намагався узгодити питання туристичного походу з метою недопущення порушень закону, подавши 23.04.2024 на ім`я начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону відповідну заяву, апеляційний суд не бере до уваги з огляду на таке.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що така подана на ім`я начальника НОМЕР_1 прикордонного загону про те, що у прикордонній зоні Чернівецької області 26-27 квітня 2024 року буде група туристів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ), проте як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом «Група реагування» 27 прикордонного закону один у межах прикордонної смуги на території Богданської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 28.04.2024 приблизно о 22 год.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до інформації, наявної в мережі Інтернет, підрозділи НОМЕР_1 прикордонного загону охороняють ділянку державного кордону з Республікою Молдова - 170 кілометрів та Румунією - 234,7 кілометра у межах Івано-Франківської і Чернівецької областей та 4 контрольованих прикордонних районів (Верховинський, Чернівецький, Вижницький, Дністровський).

Вказане свідчить про те, що діяльність НОМЕР_1 прикордонного загону не поширюється на територію Закарпатської області.

Разом з тим, ОСОБА_1 не додано до матеріалів справи відповіді на подану ним вищезгадану заяву.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

-7-

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і на такі не посилався ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи щодо нього.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2024 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя