ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1518/24 Справа № 201/2333/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Добрині Я.О. на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки та стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Добрині Я.О.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2024 року 24 січня 2024 року о 19.50 год. в м. Дніпрі на вул. Калиновій біля електроопори №111 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Лексус, д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП та поїхав з місця події, до поліції не повідомив, чим порушив вимоги п. 2.10 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що оскільки відповідно до рапорту слідчого у пішохода тілесних ушкоджень не виявлено, а протокол не містить відомостей про завдання кому-небудь матеріальних збитків, дана подія не може вважатись ДТП. Вказує, що у протоколі не зазначено, який саме обов`язок, передбачений ПДР України, не виконав ОСОБА_1 . Вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення є занадто суворим, судом не враховано всі істотні обставини справи, зокрема, відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень, а також особу правопорушника.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого прийняти законне вмотивоване рішення.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 122-4 КУпАП визначається залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; поясненнях самого ОСОБА_1 , наданих у суді першої інстанції, поясненнях потерпілого ОСОБА_2 , наданих під час апеляційного перегляду, а також іншими наявними доказами у справі.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин ДТП, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та пояснень потерпілого ОСОБА_2 , наданих у суді апеляційної інстанції, по справі не вбачається.

Доводи захисника про те, що оскільки відповідно до рапорту слідчого у пішохода тілесних ушкоджень не виявлено, а протокол не містить відомостей про завдання кому-небудь матеріальних збитків, дана подія не може вважатись ДТП, є безпідставними, оскільки під час апеляційного перегляду за фактом наїзду ОСОБА_1 на пішохода було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, за результатами розгляду якого було винесено постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на відповідне адміністративне стягнення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Добрині Я.О. задоволено частково, вищевказану постанову від 03 травня 2024 року скасовано та постановлено нову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

При цьому, в матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин залишення ОСОБА_1 місця ДТП.

Твердження захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, який саме обов`язок, передбачений ПДР України, не виконав ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки останній містить усі необхідні відомості, в тому числі пункт ПДР України, який було порушено ОСОБА_1 , а також об`єктивну сторону вчиненого ним правопорушення, а саме залишення місця ДТП, до якої він причетний.

На переконання апеляційного суду сукупності наявних в матеріалах справи доказів достатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Та обставина, що поліцейські та суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх ОСОБА_1 та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

Сукупність досліджених в суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно за ст. 122-4 КУпАП, які виразилися у залишенні місця ДТП, до якої він причетний.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у зазначеному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про зміну виду стягнення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і може нести загрозу життю і здоров`ю оточуючих, тому потребує особливої уважності при його керуванні.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості та характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення і воно є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Також, суд першої інстанції врахував особу правопорушника, ступінь його вини та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, судом першої інстанції враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого адміністративного правопорушення, яке відноситься до грубих порушень вимог ПДР України.

Доводи захисника про те, що судом не було враховано відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень, має місце, проте з огляду на встановлені судом обставини вчинення адміністративного правопорушення та наслідки, що настали, не є підставою для пом`якшення накладеного на нього адміністративного стягнення.

При цьому апеляційний суд враховує повідомлення заступника начальника ДПП УПП в Дніпропетровській області від 30 травня 2024 року про те, що за останніх 12 місяців на ОСОБА_1 було складено 3 протоколи про адміністративне правопорушення за фактом порушення ним вимоги ПДР України.

На переконання апеляційного суду призначений ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, меті адміністративного стягнення, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення правопорушника, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення, характер та грубість допущених порушень Правил дорожнього руху України.

На переконання апеляційного суду сторона захисту як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не навела достатньо підстав для пом`якшення стягнення, а тому немає підстав для зміни виду стягнення.

При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що судом першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення було порушено строки, передбачені ст. 38 КУпАП, оскільки як слідує з матеріалів справи хоча ДТП і залишення ОСОБА_1 місця ДТП відбулось 24 січня 2024 року, разом з тим, оскільки одним з учасників ДТП був пішохід, якому було завдано тілесні ушкодження, протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП і за ст. 122-4 КУпАП було складено лише після встановлення факту відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, а тому на переконання апеляційного суду в даному конкретному випадку фактом встановлення (виявлення) адміністративного правопорушення слід вважати день складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 09 лютого 2024 року, та саме з цього часу необхідно рахувати строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Добрині Я.О. - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот