ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2304/24

Провадження № 33/4820/379/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Цугеля А.В., Плюти В.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воловець, Мукачівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , водія-розвідника військової частини НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

За постановою місцевого суду військовослужбовець ОСОБА_1 близько 15 год. 01 квітня 2024 року з`явився на території військової частини НОМЕР_2 , під час воєнного стану, в особливий період, з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити. Зазначає, що до початку розгляду справи він подав письмове клопотання про здійснення судом аудіо- відео- фіксацію слухання, а також надання дозволу на аудіо- відео- фіксацію слухання стороною захисту, однак стороні захисту у цьому було відмовлено. Посилається на розбіжності між фактичними показаннями свідків його свідченням та даними вказаними у постанові. Вказує, що свідки підтвердили, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до моменту складання протоколу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного розгляду оскаржуваної постанови, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Диспозиція ч.1 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за якою складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан, який, в подальшому, був продовжений.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 на всій території України діє особливий період.

ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанцій вину не визнав та пояснив, що 01 квітня 2024 року, під час перебування на навчанні в навчальному закладі, прийшло повідомлення від дружини, що остання, разом із їх трьома неповнолітніми дітьми хоче виїхати до Іспанії. В зв`язку із цим, він покинув аудиторію та тривалий час розмовляв по телефону. Згодом, його викликав до себе викладач військової кафедри ОСОБА_2 та запитав щодо його відсутності на заняттях. Під час розмови, останній, запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився. У зв`язку з чим його було відправлено до відділу ВСП, де, на його думку, було порушено його права, зокрема на захист. Дійсно, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в найближчому медичному закладі. Сертифікату на Драгер йому не пред`явили, не вручено направлення на огляд, не роз`яснили правила проходження огляду. Після чого, відносно нього застосували адміністративне затримання. Коли поспілкувався із захисником, погодився пройти освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Просить суд закрити провадження по справі.

Разом з тим, факт адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 в його вчиненні підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВХ/К №131 від 01 квітня 2024 року, згідно з яким близько 15 год 00 хв 01.04.2024 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з`явився з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, в період воєнного стану, на території військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 та категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а саме: відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в особливий період; актом про відмову від проходження огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння від 01 квітня 2024 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та іншими матеріалами справи.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердив, що у вказаний день та час, солдат ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Свідок ОСОБА_2 , в судовому засіданні місцевого суду показав, що йому, як викладачу військової кафедри, викладачем англійської мови повідомлено, що солдат ОСОБА_1 був відсутній на заняттях, при з`ясуванні причин відсутності у солдата ОСОБА_1 , встановив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, в зв`язку із чим відправив його до ВСП для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де він відмовився пройти огляд за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме появі його на території військової частини з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Твердження апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права при її винесенні, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не забезпечено фіксування судового процесу за допомогою аудіо-та звукозапису позбавлені правових підстав, оскільки судове засідання фіксувалося технічними засобами, що підтверджується журналом судового засідання від 25.04.2024 (а.с. 35-39) та долученою до матеріалів справи робочою копією диску звукозапису судового засідання.

Посилання ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі та в апеляційній інстанції не те, що він з початку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння технічним приладом та в медичному закладі, а після спілкування із захисником погодився, але такий йому не було проведено, апеляційним судом відхиляються, оскільки із показань свідка ОСОБА_2 , в суді першої інстанції, слідує, що ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння вже після складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, підстав ставити під сумнів пояснення допитаних судом свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 апеляційний суд не вбачає, оскільки вони є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі та у судовому засіданні апеляційної інстанції, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання суду апеляційної інстанції, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, повністю підтверджується зібраними доказами у справі.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення, у межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та навів в оскаржуваній постанові докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і слугували підставою для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.