Справа № 461/8748/23 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 33/811/1662/23 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 1 листопада 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДСА України судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.

Згідно з постановою судді, 1 жовтня 2023 року о 22 год. 22 хв. за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 29, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager Alkotest», результат 1,81 проміле.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 1 листопада 2023 року та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що з відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції не вбачається отримання ним ствердної відповіді водія ОСОБА_1 про згоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного алкотестером «Drager Alcotest 7510», серійний номер ARND-0013, а саме: 1,81 проміле. Звертає увагу, що йому не було роз`яснено його прав, зокрема, право на проведення огляду в медичному закладі у разі незгоди із результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки.

Зазначає, що з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, у ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей та обличчя, хиткої ходи, нечіткої мови, порушення координації рухів, різкої зміни забарвлення шкіри обличчя, які вказані працівниками поліції в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Апелянт стверджує, що його згода з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння отримана працівниками поліції шляхом маніпуляцій та використання його стану сильного душевного хвилювання через сімейні проблеми, а тому він не міг повною мірою зрозуміти, що відбувається та що його змушують написати. Наведене свідчить про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, а відтак результат огляду за допомогою спеціального технічного засобу слід вважати недійсним.

Звертає увагу, що відповідно до інформації з сайту Галицького районного суду м. Львова, розгляд справи було призначено на 09:50 08.11.2023 року, водночас в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, датується 01.11.2023 року, що підтверджується додатками до його апеляційної скарги. Викладене свідчить про порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист та справедливий суд.

У судове засідання 4 грудня 2023 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, не з`явився, від нього надійшла заява про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з сімейними обставинами. Вказане клопотання було задоволено судом, а розгляд справи відкладено на 11 грудня 2023 року. Втім, у судове засідання 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 також не з`явився, скерував до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду через стан здоров`я. Це клопотання також було задоволено судом, а розгляд справи відкладено на 17 січня 2024 року. Однак, у судове засідання 17 січня 2024 року ОСОБА_1 теж не з`явився, надіславши до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

З огляду на те, що розгляд справи за заявами ОСОБА_1 апеляційним судом двічі відкладався, доказів, які підтверджують поважність цих неявок суду жодного разу не надано, третя поспіль заява ОСОБА_1 також не містить жодних документів, які підтверджують поважність чергової неявки останнього за викликом суду, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №568447 від 1 жовтня 2023 року (а.с. 2), згідно з яким ОСОБА_1 1 жовтня 2023 року о 22 год. 22 хв. за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 29, керував транспортним засобом «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager Alkotest», результат 1,81 проміле.

Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, відмовившись надати пояснення по суті порушення. Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, після чого останній без жодних зауважень та заперечень підписав вказаний протокол про адміністративне правопорушення у відповідних графах, незгоди з результатами пройденого огляду на стан алкогольного сп`яніння не висловив.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого слідує, що ОСОБА_1 погодився пройти та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою «Drager Alcotest». Відповідно до роздруківки приладу «Drager Alkotest 7510», прилад ARND-0013, тест №297 (а.с. 1) за результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду в освідуваної особи ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння 1,81‰, та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), відповідно до даних якого огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. У відповідній графі акта зазначено, що ОСОБА_1 з результатами огляду згоден, що стверджується підписом останнього.

За наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння свого підтвердження не знайшли, оскільки ці ознаки зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Покликання апелянта на те, що зазначені в акті ознаки не відповідають зображеним на відеозаписі фактичним обставинам не заслуговують на увагу, оскільки встановлення ознак алкогольного сп`яніння належить виключно до компетенції працівників поліції. Крім цього, освідувана особа, будучи учасником, а не стороннім очевидцем події, не бачить себе зі сторони і не може належно та об`єктивно оцінити свій стан.

Згідно з вимогами ч. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція) огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі проводиться у двох випадках: 1) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; 2) його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та пройшов його, матеріали справи не містять доводів, що останній був незгоден з результатами огляду, проведеного поліцейським, що б мало наслідком доставлення освідуваної особи до медичного закладу для проходження огляду, а доказів протилежного апелянтом не представлено, відтак доводи апеляційної скарги в частині недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП свого підтвердження не знайшли.

При цьому безпідставними є доводи апелянта про обов`язок поліції довести, що йому пропонували пройти огляд у лікаря за його незгоди з результатом драгера, оскільки законодавцем закріплено обов`язок поліцейського запропонувати особі два можливі варіанти проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння: на місці зупинки або в медичному закладі. Особа обирає один з запропонованих способів на власний розсуд. Не погодившись з результатами огляду, проведеного поліцейським, освідувана особа має заявити про це, після чого інспектор поліції доставляє її до найближчого медичного закладу.

Як слідує з наявного у матеріалах справи відеозапису, працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або на місці зупинки транспортного засобу, або в медичному закладі. ОСОБА_1 добровільно обрав проходження огляду за допомогою алкотестера «Драгер», який проводиться поліцейським, та пройшов його. При цьому матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами проведеного щодо нього огляду та висловив бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

Не ґрунтується на вимогах закону і покликання апелянта про те, що він перебував у стані сильного душевного хвилювання через сімейні обставини, а тому не міг повною мірою розуміти, що відбувається, оскільки він є водієм, тобто має посвідчення водія і зобов`язаний знати Правила дорожнього руху, зокрема п. 2.9, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у певних станах, у тому числі в стані алкогольного сп`яніння, а також у хворобливому стані.

Не є підставою для скасування оскарженої постанови і той факт, що на сайті Галицького районного суду м. Львова було відображено відомості про розгляд справи щодо ОСОБА_1 8 листопада 2023 року, оскільки з матеріалів справи слідує, що судове засідання у цій справі було призначене на 1 листопада 2023 року, про яке ОСОБА_1 була скерована судова повістка за адресою, яку він вказав під час складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто судове рішення було винесено в день проведення судового засідання. Вказаний факт жодним чином не впливає ні на суть пред`явленого ОСОБА_1 правопорушення, ні на обсяг його вини.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 1 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк