Справа № 199/6946/24
ПОСТАНОВА

іменем України

17 вересня 2024 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйов В.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 156 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 012455 від 23.08.2024, за ч. 4 ст. 156 КУпАП слідує, що ОСОБА_1 , яка начебто 16.03.2024 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, 23.08.2024 о 14:20 годині, знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, 25-б, здійснювала торгівлю з рук одноразовими електронними пристроями для куріння, які в своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку.

ОСОБА_1 до суду не з`явилась.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 враховую те, що остання була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні на 17.09.2024 судовою смс-повісткою, яку вона отримала 03.09.2024 о 15:19:49 годині, та на яке ОСОБА_1 у зазначений час та місце до суду не з`явилась.

Вважаю, що ОСОБА_1 була судом належним чином повідомлена на 17.09.2024.

Крім того, до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_1 про неможливість розгляду справи за її відсутності.

Суд вважає такі дії ОСОБА_1 , як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останньої уникнути адміністративної відповідальності за скоєне нею адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, вказані дії ОСОБА_1 , як особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що ОСОБА_1 не бажає з`являтись у судові засідання, що слід вважати ухиленням від явки до суду та намагання уникнути відповідальності за скоєне нею адміністративне правопорушення, враховуючи розумні строки розгляду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП його участь при розгляді справи не є обов`язковою, вважаю за можливе на підставі ч.1 ст. 268 КУпАП розглядати справу у її відсутність.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не зверталась до суду з заявою про відкладення розгляду питання щодо наявності підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності, щодо наміру ОСОБА_1 особисто надати пояснення або докази стосовно обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом вжито всіх заходів із метою забезпечення дотримання процесуальних гарантій ОСОБА_1 та права ефективно будувати свій захист задля справедливого та прозорого розгляду питання щодо наявності підстав для її притягнення до адміністративної відповідальності та постановлення справедливого судового рішення.

ОСОБА_1 скористалась наданими їй правами на власний розсуд.

Оскільки відсутня така вищевказана заява ОСОБА_1 , яка містить відомості про обставини, які не унеможливлюють судовий розгляд, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання, тому, за вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явилась в судове засідання, тобто добросовісно не виконувала процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у її відсутність, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як слідує із змісту протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП, ОСОБА_1 у вину ставиться здійснення торгівлі з рук одноразовими електронними пристроями для куріння, які в своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку.

Частиною 1 статті 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Диспозицією ч. 4 ст. 156 передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою чи третьою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення.

При цьому, ст. 156 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 156 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (з змінами, внесеними згідно із Законом № 318-IX від 03.12.2019 в редакції Закону № 465-IX від 16.01.2020) імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

При цьому, статтею першою вказаного Закону визначено, що: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

За приписами ст. 17 даного Закону у разі порушення вимог ст. 15 Закону посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, а до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми обов`язками в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання, в тому числі, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Системне тлумачення вказаних вище норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» та ГПК України дає підстави дійти висновку, що роздрібна або оптова торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах дозволяється лише суб`єкту господарювання і за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на таку торгівлю.

Тобто, суб`єктами правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП можуть бути працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності в цих галузях, а не будь-які інші особи.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за те, що вона 16.03.2024 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, та 23.08.2024 о 14:20 годині, знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, 25-б, здійснювала торгівлю з рук одноразовими електронними пристроями для куріння, які в своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 156 КУпАП.

Зафіксовано, що свідків, потерпілих немає, правопорушенням матеріальну шкоду не заподіяно.

На переконання суду, фабула у протоколі, яка зазначена працівником поліції, не відображено якою саме нормою права (статтею закону) встановлюється заборона реалізації одноразовими електронними пристроями для куріння, які в своєму складі містять нікотин, не звернувши уваги й на те, що у протоколі відсутнє посилання на конкретизовані назви та вид вилучених товарів.

Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 156 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 012455 від 23.08.2024 долучено: довідку за результатами розгляду звернення працівника поліції від 30.08.2024, яка не погоджена підписом заступника начальника СП ВП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області; незасвідчена копія рапорту працівника поліції від 23.08.2024; копія пояснень ОСОБА_1 ; незасвідчена копія протоколу огляду від 23.08.2024; незасвідчена копія протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, незасвідчена фотокопія закордонного паспорту ОСОБА_1 , незасвідчені фотознімки із зображенням ОСОБА_1 та одноразових електронних пристроїв для куріння, які в своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку.

Отже, вищенаведені обставини дають підстави суду констатувати, що у даній справі має місце істотне порушення процесуальних норм під час складання протоколу серії ВАВ №012455 від 23.08.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП, а отже цей протокол, у розумінні ст. 251 КУпАП, не можна вважати допустимим доказом у справі, як і не приймає до уваги як належні та допустимі докази: довідку за результатами розгляду звернення працівника поліції від 30.08.2024, оскільки вона не погоджена підписом заступника начальника СП ВП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області; копію рапорту працівника поліції від 23.08.2024; копію пояснень ОСОБА_1 ; копію протоколу огляду від 23.08.2024; копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, фотокопію знімків із зображенням ОСОБА_1 та одноразових електронних пристроїв для куріння, які в своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку, оскільки вони не засвідчені належним чином, що на переконання суду суперечить вимогам Порядку засвідчення копій документів, визначених пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держсноживстандарту України від 07.04.2003 № 55, а саме п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003) відповідно до яких визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації, який ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

У справі № 664/506/16-к ККС констатував стосовно визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруйного дерева», що у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені певні процедури, а як наслідок і право людини.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 , дійсно здійснювала торгівлю одноразовими електронним пристроями для куріння, які у своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку, оскільки матеріалами справи не зафіксовано як факту продажу таких виробів так і факту отримання прибутку від їх продажу, а також відомості щодо виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, що є підтвердженням торгівлі, в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Разом з тим, суд зауважує, що працівник поліції вилучивши одноразові електронні пристрої для куріння, які у своєму складі містять нікотин, на яких відсутні марки акцизного податку, повинен був довести, згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, що ця продукція є саме для паління, чого в даній справі не зроблено, оскільки будь-якого експертного дослідження вилученої рідини, цигарок не здійснювалося.

Крім того в матеріалах справи відсутня квитанція про прийняття вилучених речей у адміністративному правопорушенні, що дає підстави вважати про те, що така процесуальна дія як вилучення майна не була належним чином проведена та оформлена і даний доказ (вилучена продукція: одноразові електронні пристрої для куріння) є не належним.

Також суд звертає увагу й на тому, що уповноважена особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 , виконуючи вимоги ч. 4 ст. 156 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП, повинен був долучити до справи доказ накладення ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 1 або ч. 3 ст. 156 КУпАП протягом року, як про це зазначено у диспозиції ч. 4 ст. 156 КУпАП, проте цього не зробив, формально зазначивши у протоколі про адміністративне правопорушення про факт, начебто, притягнення 16.03.2024 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, що не тільки суперечить диспозиції ч. 4 ст. 156 КУпАП, але і не підтверджено доказами у справі.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що вказані обставини і відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП, не знайшли свого підтвердження доказами по справі.

Суд констатує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд розглядає в межах обставин протоколу про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Інших доказів вини ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути єдиною підставною для притягнення до адміністративної відповідальності та не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Основного Закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 156 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Речові докази: електронні цигарки, на яких були відсутні марки акцизного податку у кількості 20 (двадцяти) штук, які були вилучені працівниками поліції згідно протоколу огляду від 23.08.2024 повернути власнику.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.Л. Воробйов

17.09.2024