Провадження № 3/161/243/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Мамченко І.О.,

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

- за ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 30.11.2023 року в період часу з 17.10 год. до 18.50 год. ОСОБА_1 в сквері біля ліцею №26, що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: морально тиснув на дитину, обмежував у спілкуванні із друзями, змушував проти її волі йти з ним, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю дитини. При цьому, правопорушення вчинено повторно, протягом року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав, суду пояснив, що домашнє насильство не вчиняв. Вважає, що бажання бачитися із дитиною не є психологічним тиском.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 вищезазначеного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Хоча ОСОБА_1 не визнав свою вину в інкримінованому йому правопорушенні, його вина у скоєному підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, із письмових пояснень ОСОБА_3 матері малолітньої ОСОБА_4 слідує, що 30.11.2023 року біля 17.10 год. донька вийшла зі школи та перебувала в скверику біля 26 шкоди разом зі своїми однокласниками орієнтовно до 18.40 год. За цей час біля неї знаходився її батько ОСОБА_1 і як їй відомо зі слів доньки, він вчиняв на неї тиск, розпитував, примушував йти з ним до нього додому.

З пояснень малолітнього ОСОБА_5 вбачається, що він є однокласником ОСОБА_2 та 30.11.2023 року вони гуляли з нею в сквері біля школи. До неї підійшов її батько і почав їй заважати, тиснув на неї, вимагав, щоб вона йшла з ним до нього додому. Анюта почала нервуватися, переживати і вимагала, щоб він йшов від неї і ніколи не чіпав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_6 суду пояснила, що малолітня дитина боїться свого батька ОСОБА_1 , не бажає з ним спілкуватися. Із заяви матері дитини відомо, що 30.11.2023 року ОСОБА_1 заважав дитині гратися, тиснув на неї в присутності дітей, тягав за рюкзак, внаслідок чого дитина розплакалася. Внаслідок таких протиправних дій, дитина почала відвідувати психолога.

Крім того, вина ОСОБА_1 також підтверджується іншими доказами у справі, зокрема: рапортом від 07.12.2023 року, письмовими поясненнями, листом КЗ «Луцький навчально-виховний комплекс №26», характеристиками відносно ОСОБА_2 , з яких слідує, що ОСОБА_1 вчиняє такі дії систематично, внаслідок яких дитина стає пригніченою, напруженою.

Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Обираючи вид стягнення за адміністративне правопорушення, суд враховує особу правопорушника, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, інші обставини справи, і вважає за доцільне застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк