КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/3538/24 Суддя І інстанції - Ул`яновська О.В.
Провадження № 33/824/1871/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Федорова Д.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000(п`ятдесят одну тисячу) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Постановою суду встановлено, що 08.02.2024 року ОСОБА_1 приблизно о 16 год. 04 хв. по вул. Павленка, 24 у м. Києві керував транспортним засобом «BMW 530» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає дійсності, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.3 ст. 130 КупАП.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Федоров Д.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не надання оцінки всім обставинам справи і помилковість постанови Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024 просить її скасувати та закрити провадження у справі про ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, вся подія керування транспортним засобом ОСОБА_1 складається із того, що він перепаркував автомобіль після того, як його дружині - ОСОБА_2 запропоновували проїхати на огляд до нарколога. З контексту спілкування, зафіксованого на відеозаписі, вбачається, що інспектору було достеменно відомо той факт, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом і зупинка автомобіля відбувалася з метою притягнення саме його до адміністративної відповідальності. Крім того, незважаючи на це, з відеозапису вбачається, що інспектор дозволив ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль. Більш того, інспектор надав вказівку своєму колезі, щоб останній відігнав службовий автомобіль назад, щоб надати можливість ОСОБА_1 запаркувати автомобіль. Очевидно, що без свідомого перепаркування службового автомобіля поліцейським, ОСОБА_1 не мав би можливості перепаркувати свій автомобіль, оскільки місця для цього не було, що свідчить про провокацію з боку поліцейського, оскільки без таких дій поліції дане правопорушення не було би вчинено.

Також апелянт зазначає, що з відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається, що жодні ознаки сп?яніння в ОСОБА_1 не встановлювали, не перевіряли реакцію зіниць очей на світло. З відеозапису вбачається, що вимога про проходження огляду на стан сп?яніння була вмотивована наявністю інформації в базі «Армор» про попередній протокол за ст.130 КУпАП. Вказані обставини свідчать про безпідставність направлення на огляд ОСОБА_1 , оскільки встановлений порядок огляду не передбачає таких підстав для направлення на огляд водія, як наявність інформації в інформаційних базах даних.

Крім того, апелянт вказує, що в матеріалах справи містяться незавірені роздруківки судових рішень. З лівого кута вказаної постанови вбачається «Єдиний держаний реєстр судових рішень», з другої сторінки даного рішення вбачається підпис невстановленої особи та печатка «Для довідок» управління патрульної поліції, що є порушенням п.3 Розділу 11 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженого Наказом ДСА від 20.08.2019 № 814, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати та абз.3 п.9 Розділу 11 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що у разі засвідчення з оригіналу електронного документу, який міститься в ЄДРСР, проставляється відмітка "Виготовлено з ЄДРСР". Апелянт зазначає, що вказані документи не містять таких реквізитів як зазначення дати, посади відповідальної особи апарату суду, яка її засвідчила, печатки суду та відмітки "Виготовлено з ЄДРСР", а тому вказані документи у справі містять ознаки підробки судового рішення, через що є недопустимими в якості доказу.

Апелянт зазначає, що матеріали справи містять картки обліку адміністративного правопорушення, які не містять жодного підпису, печатки, відомостей про уповноважену посадову особу, яка її складала, а тому вказаний документ не може бути допустимим доказом у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Федорова Д.С., який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду формально послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Тоді як, самі по собі вказані матеріали справи не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №727146 від 08 лютого 2024 року, ОСОБА_1 08.02.2024 року приблизно о 16 год. 04 хв. по вул. Павленка, 24 у м. Києві керував транспортним засобом «BMW530» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає дійсності, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.3 ст. 130 КупАП.

На підтвердження викладених в протоколі обставин додані наступні докази, а саме: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; копія постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2023 по справі №759/13130/23 за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ; копія постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 по справі №759/19596/23 за ч. 3 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ; відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 473892, 473614; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №727145 від 08.02.2024 за ч. 5 ст. 126 КУпАП складеного відносно ОСОБА_1 .

Порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачений ст.266 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що працівниками поліції, не лише, в порушення ст. 266 КУпАП, положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не дотримана процедура направлення особи на огляд стану наркотичного сп`яніння, а й в їх діях вбачається провокація, спрямована на вчинення особою адміністративного правопорушення.

Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції посеред вулиці в приватному секторі зупинили транспортний засіб «BMW530» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні. При цьому, працівники поліції відразу підійшли як до водія, так і до пасажира, яким був ОСОБА_1 , та в них обох попросили пред`явити документи, які були надані. З відеозапису вбачається, що водія ОСОБА_2 працівники поліції не знали, тому перевіряли її по базі «Армор», разом з тим, у ОСОБА_1 відразу почали з`ясовувати чи вирішив він питання з виконавчою службою, адже, наявні рішення про обмеження його у керуванні транспортним засобом, на що останній відповів, що по наявній у нього інформації, він погасив всі заборгованості та вирішив інші питання у виконавчій службі. Після цього, працівники поліції, як підставу зупинки повідомили як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , що їх транспортний засіб знаходиться в розшуку. Після цього, працівники поліції, виявивши у ОСОБА_2 ознаки наркотичного сп`яніння, запропонували останній пройти огляд в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, на що вона погодилась та вже хотіла проходити до службового авто. В цей час ОСОБА_1 звернув увагу, що якщо ОСОБА_2 поїде до медзакладу, то авто в тому положенні, як воно стояло, буде заважати іншим учасникам руху. Тому вирішив щільніше до паркану припаркувати автомобіль. Однак, оскільки службовий автомобіль працівників поліції був щільно припаркованим до задньої частини авто «BMW 530», що не давало можливості перепаркувати авто, ОСОБА_1 попросив працівника поліції здати назад, щоб припаркувати автомобіль. На що працівник поліції, знаючи, щ ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами, однак, намагається це зробити, вказав своєму колезі здати службовий автомобіль назад, щоб ОСОБА_1 міг перепаркувати свій автомобіль. Дійсно ОСОБА_1 здійснив рух назад, потім дещо вперед, і припаркувався. При цьому, як тільки ОСОБА_1 вийшов з авто, до нього ж відразу підійшов працівник поліції і запропонував ОСОБА_1 їхати з ними до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 вказав, що він не був водієм. Проте, працівник поліції, посилаючись саме на те, що щойно ОСОБА_1 було здійснено перепаркування авто, то цього достатньо для того, щоб вважати його водієм та запропонувати йому пройти огляд. При цьому, про будь-які ознаки сп`яніння ОСОБА_1 не повідомлялось, а зі змісту спілкування, зафіксованого на відекозаписі вбачається, що інспектору поліції було достеменно відомо той факт, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами. Доставляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до медичної установи, в службовому автомобілі працівник поліції зателефонував іншому поліцейському та повідомив, що везе «двох» до лікаря-нарколога. Перебуваючи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння, вказуючи, що він не був водієм, а лише за сприяння працівника поліції він перепаркував автомобіль на пару метрів, на що працівник поліції відповів, що у нього повинна бути своя голова, щоб думати.

З даних відеозапису також вбачається, що в медичному закладі поліцейський спілкувався зі своїм колегою та повідомив йому, що хотів зловити саме ОСОБА_1 , втім за кермом був не він, а його дружина, тому доставляли до медзакладу обох.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

Положеннями 9 Конституції України визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

ЄСПЛ в своїх рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші констатував, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо:

- були активні дії правоохоронних органів;

- з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину;

- злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Отже, аналізуючи переглянутий відеозапис, можна дійти висновку, що працівник поліції, будучи достеменно обізнаним про той факт, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, здійснивши зупинку автомобілю «BMW530» д.н.з. НОМЕР_1 , де за кермом була дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з метою притягнення до адміністративної відповідальності саме ОСОБА_1 , замість того, щоб перешкодити останньому сісти за кермо, дозволив ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль. Більш того, працівник полівції надав вказівку своєму колезі, щоб останній для того, щоб ОСОБА_1 перепаркував автомобіль, відігнав службовий автомобіль. Наведене чітко свідчить про те, що без свідомого перепарковування службового автомобіля поліцейським, ОСОБА_1 не мав би можливості перепаркувати авто «BMW530», та відповідно, не зміг би керувати транспортним засобом, і як наслідок не було б скоєне адміністративне правопорушення, адже, ОСОБА_1 не був би водієм.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про наявність в діях працівників поліції ознак провокації, оскільки з боку працівників поліції мало місце спонукання ОСОБА_1 до керування ним транспортним засобом.

Крім того, з відеозапису вбачається, що жодних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 працівники поліції не встановлювали, що суперечить обставинам, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 130 КУпАП.

На переконання суду апеляційної інстанції, зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки в діях працівників поліції наявні ознаки провокації вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то наявними в матеріалах справи доказами не доводиться винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку відсутністю в матеріалах справи об`єктивних доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника Федорова Д.С. підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Федорова Д.С. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду Київської області від 29.02.2024, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000(п`ятдесят одну тисячу) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал