Справа № 309/1470/24
Провадження № 3/309/520/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бітюри А.А., представника прикордонної служби Бацури Д.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЗхРУ № 148091 від 20 березня 2024 року про те, що 20.03.2024 року близько 08 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на околиці населеного пункту Хуст, в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, зазначив, що ніякої спроби незаконного перетину кордону він не вчиняв. Ствердив, він приїхав потягом до м.Хуст о 07:00 год. Вийшов з потягу, і його попросили зупинитися та пред`явити документи люди, які представилися представниками прикордонної служби. Він надав документи і пояснив мету приїзду, а також надав свій телефон для огляду. Йому запропонували сісти в авто та поїхати для уточнення даних У пункті прибуття зробили огляд речей, вислухали пояснення і склали протокол. Він не був згідним з протоколом та відмовився від його підписання. Вказує, що він був на станції м.Хуст, на самому кордоні не був. Мета його поїздки: він мандрівник і декілька тижнів подорожує Україною, до м.Хуст приїхав щоб подивитися природу. Готель завчасно не бронював, так як у нього був уже випадок коли при бронюванні готелю в невеликому містечку через «букінг», з`ясовувалось, що такий готель не оновлює «букінг» і його номер не був заброньований. З`ясував, що біля вокзалу в м.Хуст є декілька готелів, і думав там поселитися. Зворотного квитка не має оскільки у той день не працював сервіс «Приват 24». Також він є студентом 2 курсу, навчається на денній формі навчання у Запорізькій політехніці. Навчання наразі дистанційне через постійні обстріли. Іноземна валюта була у нього у такому обсязі оскільки при вирушенні у подорож взяв з собою всі заощадження та документи, не хотів їх залишати вдома. Ствердив, що нічого не видаляв зі свого телефону, який відразу ще на вокзалі надав працівнику прикордонної служби для огляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 просив провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказує, що в протоколі не конкретизовано місце вчинення правопорушення. Не вказано у чому саме виражалися дії у спробі незаконного перетину кордону.

Присутній у судовому засіданні представник прикордонної служби визнав, що ОСОБА_1 затримали на вокзалі м.Хуст. Оскільки той не міг належним чином пояснити мету свого приїзду, то було кваліфіковано як спроба незаконного перетину кордону. Зазначив, що ОСОБА_1 видаляв переписку зі свого телефону. Однак у подальшому визнав, що відразу на вокзалі ОСОБА_1 надав свій телефон для огляду, а переписку він видаляв уже в службовому автомобілі і це бачили інші прикордонники, він особисто це не бачив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно вимог ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-якимспособом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер проступку, передбачає наслідки цього діяння і бажає, щоб ці наслідки наступили (наприклад, дрібне розкрадання). Непрямий умисел виявляється в тому випадку, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер свого діяння, передбачає негативні наслідки, але не бажає їх, хоча свідомо припускає їх появу. Прямий умисел являє собою єдність інтелектуального та вольового моментів. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків визначають процеси, що відбуваються в свідомості порушника і тому становлять інтелектуальний момент прямого умислу, а бажання таких наслідків, визначаючи вольову сторону психічної діяльності, є вольовим моментом прямого умислу. Із цього випливає, що при прямому умислі мета обов`язково пов`язана з наслідками, що настали, включається до змісту усвідомлення, а отже, наміру і є його характеристикою. Можливі випадки, коли дані наслідки не збігаються з кінцевою метою суб`єкта на проміжному етапі його діяльності або є частиною його загальної мети. Проте такі обставини істотно не впливають на встановлення прямого умислу порушника. Вольовий момент прямого умислу, що характеризує спрямованість волі суб`єкта проступку, визначається як бажання настання шкідливих наслідків. Бажання це воля, мобілізована на досягнення мети, прагнення до певного результату. Як правова категорія бажання це певний акт людської волі, який виражається в певному діянні. Як ознака прямого умислу бажання виявляється у прагненні певних наслідків, які можуть виступати для винного як кінцева мета.

Отже у правопорушеннях які характеризується наявністю вини у формі умислу слід встановлювати мету та мотив вчинюваного правопорушення, як факультативні складові його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Також при розгляді даної справи суд враховує наступне.

24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено воєнний стан.

А указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 оголошено в Україна загальну мобілізацію.

З моменту введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, спроби незаконного перетину державного кордону України з країнами ЄС в абсолютній більшості випадків здійснюються особами саме з метою уникнення такої мобілізації. При цьому мотиви можуть бути різними як то страх за своє життя, небажання воювати (пацифізм) тощо.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це: військовозобов`язані, що знаходяться в запасі, та громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали мобілізаційні посвідчення (повістки).

Статтею 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема згідно ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Пунктом 2-6 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону -застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосуванняїї зворотної дії в часі, указівка на сам закон,то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення,усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1)ст. 247 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП з відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№ 148091 від 20 березня 2024 року;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 20.03.2024;

- протокол про адміністративне затримання від 20.03.2024;

- письмові пояснення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_3 від 20.03.2024, який пояснив, що 20.03.2024 біля 08:00 год виконуючи обов`язки у прикордонному наряді «Прикордонний патруль`на напрямку 169 прикордонного знаку здійснив затримання гр. України призовного віку, який мав намір незаконно перетнути кордон. ОСОБА_1 не міг нічого відповісти на питання причин перебування в контрольованому прикордонному районі. При собі мав особистий мобільний телефон ( в ході опитування складом наряду громадянин видаляв листування, номери телефонів), сумку з особистими речами першої необхідності, кошти в іноземній валюті 3000 доларів США. Під час затримання не міг пояснити навіщо йому при собі кошти в іноземній валюті та паспорт для виїзду за кордон, мету приїзду, на який термін прибув та де планує проводити час, навіщо видаляв мобільні номери телефонів;

- письмові пояснення ОСОБА_4 від 20.03.2024, який пояснив, що він приїхав до м.Хуст з метою подорожі, знайомства з місцевою кухнею та перегляду природи. З собою мав оригінали документів та грошові кошти, які взяв з метою зберігання на момент відсутності вдома. Був затриманий на території ЖД станції особами, які представилися працівниками прикордонної служби. Фізичної сили до нього не застосовували;

Окрім того у судовому засіданні долучено копію студентського квитка серії НОМЕР_1 виданого відокремленим структурним підрозділом «Токмацький механічний фаховий коледж Національного університету «Запорізька політехніка» на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого останній навчається на денній формі навчання на механіко-технологічному факультеті. Як пояснив сам ОСОБА_1 у зв`язку з агресією рф та частково окупацією Запорізької області, усі ВУЗи області, переміщені до Запоріжжя на базі двох закладів ЗНУ та Запорізька політехніка, навчання здійснюється дистанційно через постійні обстріли.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

У даному випадку вбачається, що особа, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 на поїзді прибув до м.Хуст де на вокзалі був затриманий. Інших відомостей та доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій в м.Хуст матеріали справи не містять.

У даному випадку, м.Хуст не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземця окрім випадків прямого заборонення (наприклад, рішенням суду) і гр. ОСОБА_1 не є виключенням..

При цьому з наданих пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він є студентом і навчається на денній формі навчання, з чого слідує що він не підлягає мобілізації згідно ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно пункту 2-6 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» має можливість перетнути кордон через пункти пропуску. Тобто у нього у нього взагалі немає необхідності незаконно перетинати кордон.

Якихось конкретних доказів, що дійсно ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону, до матеріалів справи не долучено, а наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для такого висновку.

За встановлених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не встановлена якась мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.

Відтак на думку суду саме по собі перебування ОСОБА_1 на території м.Хуст, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому відповідно до змісту ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.