Справа № 168/723/23 Провадження №33/802/87/24 Головуючий у 1 інстанції:Сухоручко Ю. О.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П. П., розглянувши апеляційну скаргу захисника Клімука В. С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого, підприємцем, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28.07.2023 р. о 21 год. 10 хв. у смт. Стара Вижівка на вул. Незалежності керував автомобілем марки «volkswagen bora», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник Клімук В. С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржена постанова є незаконною, необґрунтованою, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи.

Насамперед, на переконання апелянта, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводили б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Так, захисник вказує на відсутність зафіксованого факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки останній прийшов до припаркованого автомобіля забрати деякі речі і в цей момент під`їхали працівники поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, апелянт звертає увагу, що будь-яких ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 на відеозаписі не вбачається. Також, працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що на думку захисника, свідчить про те, що працівники поліції не вважали його, як особу, яка перебуває в стані алкоглольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, апелянт просить оскаржену постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Клімук В. С. 22.01.2024 подав до суду клопотання про відкладення, призначеного на 24.01.2024 розгляду справи, в якому він зазначив, що не може прибути в судове засідання, оскільки буде зайнятий в інших судових засіданнях, які призначені значно раніше.

24.01.2024 захисник подав знову клопотання про відкладення із зазначенням про неможливість прибути в судове засідання у зв`язку із хворобою та апеляційний розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було відкладено на 06.02.2024. Однак, 06.02.2024 від захисника надійшло клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у інших судових засіданнях.

ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, в судові засідання жодного разу не з`явився, причини неявки суду не відомі, будь-яких клопотань чи заяв від останнього на адресу суду не надходило.

Суд вважає така поведінка учасників судового розгляду вказує на те, що вони недобросовісно користуються належними їм процесуальними правами.

Разом з тим, апеляційний розгляд справи можливо здійснити в режимі відеоконференції, однак апелянт та його захисник не виявили бажання у зв`язку із територіальною віддаленістю реалізувати своє право надати пояснення та взяти участь у розгляді справи саме у такий спосіб. Слід звернути увагу, що листування з судом апеляційної інстанції апелянт здійснював за допомогою електронної пошти, тобто проінформований про процеси діяльності судів, включаючи обмін документами між судом та учасниками судового процесу, можливість участі учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності надано достатній термін для захисту своїх прав, однак для забезпечення розумних строків розгляду справи про адміністративне правопорушення розгляд справи можливо проводити у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які виразили неготовність до судового розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вказаний вище висновок суду першої інстанції є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає: 1) у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2) або ж у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 197858 від 28.07.2023 року, направленням на проходження медичного огляду від 28.07.2023, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами з боді-камери працівників поліції, на яких зафіксовано події, викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано факт спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, в ході якого у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим, йому як водію транспортного засобу, який мав ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці події так і в медичному закладі, тобто у встановленому законом порядку. Однак, він чітко відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці події так і в медичному закладі, крім того йому було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП на, що він відповів «складайте».

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи, тому безпідставними є доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а оскаржена постанова судді є законною та мотивованою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. А право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є голослівними, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які вказують на протилежне.

Варто звернути увагу, що відеозаписом дійсно не зафіксовано зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 як про це стверджує в апеляційній скарзі захисник, однак з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вільно надає свої пояснення працівнику поліції, підходить до свого автомобіля, який був припаркований, та на якому були увімкненні денні ходові вогні.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 повідомлено про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та останній з вказаним погодився, надати змістовні пояснення в протоколі відмовився, вказав у графі для пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності «страшно». Крім того, працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбачено відповідальність таку ж, як і за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак від останнього заперечень факту керування чи зауважень не було висловлено. Протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписано ОСОБА_1 .

Відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом само по собі не спростовує вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, зафіксовані на відеозаписі обставини та не заперечення самим ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом у апеляційного суду відсутні підстави, щоб розцінювати внесені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, чи факту відмови останнього як водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як неправдиві чи недостовірні.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час зупинки чи складання протоколу про адміністративне правопорушення, а лише покликання сторони захисту в апеляційній скарзі на грубі порушення без належного їх обґрунтування слід розцінювати як спроби ОСОБА_1 уникнути відповідальності за скоєне будь-яким чином.

Таким чином, наведені вище та усі інші доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294, 295 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Клімука Віктора Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду П. П. Борсук