Справа № 346/227/24
Провадження № 33/4808/388/24
Категорія ч. 2 ст. 126 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 законного представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2024 року якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративні стягнення:

- ч. 1 ст. 122 КУпАП - у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень;

- за ч. 2 ст. 126 КУпАП - у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення ОСОБА_4 визначено у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, стягнуто з судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що 06 січня 2024 року о 22:25 год. на автодорозі «Н-10» ( 130 км ) в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW X5», номерний знак « НОМЕР_1 », здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія», чим порушив вимоги п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того, ОСОБА_2 06 січня 2024 року о 22:25 год. на автодорозі «Н-10» ( 130 км ) в смт. Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , керував вищевказаним автомобілем, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що розглядаючи справу суд не дотримався норм закону та не врахував, що ОСОБА_2 є неповнолітнім і при розгляді потрібно було залучити законного представника, оскільки неповнолітній не володіє повним обсягом дієздатності.

Наголошує, що поліцейський, який складав вказані протоколи, не переконався у тому, що ОСОБА_2 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язаний був такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Зазначає, що розглядаючи справу без участі ОСОБА_2 , та без його законного представника, не звернувши уваги на ту обставину, що особа яку притягується до адміністративної відповідальності, є неповнолітньою, суд першої інстанції порушив його право на захист.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, неодноразово належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, клопотань від про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подавали, не поступало і заяв зміну місця проживання чи про перебування в іншому місці з поважних причин.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, мотиви апеляційної скарги, вважаю, що необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Провадження щодо ОСОБА_2 складається з двох обвинувачень, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення - серії ААД № 613474 від 06 січня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП та серії ААД № 613473 від 06 січня 2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП фактично об`єднаних суддею суду першої інстанції в одне провадження з присвоєнням номеру справи 346/227/24 та винесенням одного процесуального рішення суду - постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив право на захист ОСОБА_2 розглядаючи справу його без участі, та без його законного представника не є слушним, оскільки справа в суді першої інстанції перебувала з 15 січня 2024 року по 04 березня 2023 року, ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`являвся хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Так судові засідання призначались на 30 січня 2024 року, 14 лютого 2024 року на 04 березня 2024 року.

В судове засідання 04 березня 2024 року ОСОБА_2 не з`явився.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 зобов`язаний користуватися процесуальними правами сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення відповідальності. Суд першої інстанції права на захист ОСОБА_2 не порушив.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06 січня 2024 року серії ААД № 613474 (а.с. 1) 06 січня 2024 року о 22:25 год. на автодорозі «Н-10» ( 130 км ) в смт. Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , керував автомобілем марки «BMW X5», номерний знак « НОМЕР_1 », не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором В1Р1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Арабовою С.П., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_2 власноручним підписом у відповідних графах протоколів підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також, дав пояснення у відповідній графі протоколу: «я погоджуюся з притягненням до адмін. відповідальності і більше такого не повториться. Машина моя і я порушив закон у зв`язку з від`їздом батька закордон…»

Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.

На відеозаписах, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 3, 18), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу марки «BMW X5», номерний знак « НОМЕР_1 » у зв`язку з порушенням ПДР, повідомлення причини зупинки водієві ОСОБА_2 та перевірку документів, в ході якої встановлено, що водій ОСОБА_2 немає посвідчення водія. Далі зафіксовано, як працівники поліції повідомили водієві про порушення ним ПДР, зокрема керування транспортним засобом не маючи такого права та перетин дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія». Також зафіксовано розмову працівника поліції з батьком ОСОБА_2 , який повідомив, що не приїде на місце зупинки. Далі зафіксовано як працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та вказали, що відносно нього буде складено протоколи про адміністративні правопорушення. Також зафіксовано складання процесуальних документів, дача письмових пояснень водія у протоколах.

Досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що поліцейський, який складав вказані протоколи, не переконався у тому, що ОСОБА_2 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину і зобов`язаний був залучити до справи захисника та батьків - законних представників - не є слушним та спростовуються наявними відеозаписами якими зафіксовано розмову працівника поліції з батьком ОСОБА_2 , який повідомив, що не приїде на місце зупинки.

Також слід зазначити, що право на захист виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та роз`яснення прав, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції. Працівниками поліції було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено прав ОСОБА_2 .

Статтею ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно із п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Щодо обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП доходжу наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06 січня 2024 року серії ААД № 613473 (а.с. 16) 06 січня 2024 року о 22:25 год. на автодорозі «Н-10» ( 130 км ) в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW X5/KS21/6A 150000 X», номерний знак « НОМЕР_1 », здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія», чим порушив вимоги п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором В1Р1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Арабовою С.П., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_2 власноручним підписом у відповідних графах протоколів підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також, дав пояснення у відповідній графі протоколу: «я погоджуюся з притягненням до адмін. відповідальності і буду більш уважним. Переплутав переривчасту лінію з технічною лінією»

Статтею ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно із п. 8.5.1 ПДР передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Твердження апелянта про те, що розглядаючи справу суд не дотримався норм закону та не врахував, що ОСОБА_2 є неповнолітнім і при розгляді потрібно було залучити законного представника, оскільки неповнолітній не володіє повним обсягом дієздатності не є слушним, оскільки відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. Також відповідно до статті 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 скористався процесуальними правами, в тому чисті і правом на участь в судовому засіданні та на апеляційне оскарження.

Суттєвих порушень прав неповнолітнього, що притягається до адміністративної відповідальності, які б були безумовними підставами для скасування судового рішення з закриттям провадження по справі під час апеляційного розгляду не встановлено.

За результатами апеляційного розгляду, оцінивши встановлені обставини, проаналізувавши ухвалене судове рішення, врахувавши норми права, що підлягали застосуванню, доходжу висновку, що сукупність доказів, наявних у матеріалах розглянутих справ, свідчать про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції і закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, як про це наголошено в апеляційній скарзі.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апелянтом не надано.

Виходячи з наведеного, вважаю висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 126 та ст. ч. 1 ст. 122 КУпАП законними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 законного представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2024 року, щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло