Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м. Рівне

Справа № 572/1434/24

Провадження № 33/4815/466/24

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю: секретаря судового засідання Шрамович І.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та до нього застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що 09 січня 2024 року в умовах особливого періоду капітан юстиції ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду помічника начальника загону з правової роботи начальника відділу юридичного забезпечення відповідно до своїх функціональних обов`язків, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, недбало поставився до військової служби, не виконав вимоги ст.ст.11, 16, 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів ІІ, ІІ, VI «Положення про відділ юридичного забезпечення з прикордонного загону», затвердженого наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 1од від 10.06.2023, пункту 4 розділу V «Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 №815, абзацу 4 пункту 12 «Порядку проведення службового розслідування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, а саме за результатами службового розслідування, яке проводилося з 13.12.2023 року по 11.01.2024 року рішення, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов або виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування не приймались. Рішення про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності за результатами проведення службового розслідування не прийняте. Під час розгляду висновку службового розслідування перед його затвердженням у межах строку, встановленого для проведення службового розслідування, доручення особам, які проводять службове розслідування щодо додаткової перевірки фактів та обставин, невідомих раніше або не врахованих при проведенні службового розслідування, а також щодо доопрацювання висновку службового розслідування начальником відділу юридичного забезпечення капітаном юстиції ОСОБА_1 не надавалось.

ОСОБА_1 не клопотав перед старшим начальником (командиром) про залучення до проведення службового розслідування фахівців з інших органів підрозділів Держприкордонслужби для встановлення причин та умов незаконного переправлення товарів через державний кордон України за сприяння його підлеглого капітана ОСОБА_2 ..

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУПАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в особливий період.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Доводить, що висновки суду першої інстанції про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУПАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а докази, на які послався суд першої інстанції, неможливо визнати належними, допустимими та достовірними. Зазначає, що висновки службового розслідування затвердженні начальником прикордонного загону, службове розслідування проводилось комісією, а тому суб`єктивна думка представника третього управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора щодо неналежного та неповного проведення службового розслідування не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Відповідно до ст.285 КУПАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, постанова відносно ОСОБА_1 винесена 05 квітня 2024 року без його участі.

Копію постанови суду ОСОБА_1 отримав 22 квітня 2024 року (а.с.64).

Апеляційна скарга подана 02.05.2024 року (а.с.76).

Оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них або 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі.

Неналежне виконання службових обов`язків це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується самовпевненістю або недбалістю.

Для наявності складу цього правопорушення окрім іншого слід встановити, що відповідна особа мала реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки. Визначення можливості (чи неможливості) виконання нею своїх обов`язків здійснюється за допомогою відповідних об`єктивних та суб`єктивних факторів. До об`єктивних факторів належать зовнішні умови, в які поставлена службова особа (забезпечення охорони матеріальних цінностей, наявність транспорту чи людських ресурсів тощо), а до суб`єктивних особливості цієї особи (її фізичні дані, ступінь інтелектуального розвитку, наявність спеціальних знань, досвіду, роботи тощо).

Згідно з протоколом, недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби полягає в тому, що він не клопотав перед старшим начальником (командиром) про залучення до проведення службового розслідування фахівців з інших органів (підрозділів) Держприкордонслужби, для встановлення причин та умов незаконного переправлення товарів через державний кордон України за сприяння його підлеглого капітана ОСОБА_2 ..

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був у складі комісії, яка проводила службове розслідування щодо встановлення причин та умов, що призвели до можливого вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.309-2, ч.3 ст.332 КК України, а висновки службового розслідування було затверджено начальником прикордонного загону.

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не виконав вимоги ст.ст.11, 16, 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів II, III, VI «Положення про відділ юридичного забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону», пункту 4 розділу V «Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ у країни від 08.11.2021 №815, абзацу 4 пункту 12 «Порядку проведення службового розслідування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950.

Однак, апеляційний суд зазначає, що ні з протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ні з постанови місцевого суду не можливо встановити, які саме вимоги зазначених вище статей Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не виконав ОСОБА_1 , які слід трактувати як недбале ставлення до військової служби.

Таким чином матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних доказів щодо невиконання ОСОБА_1 дій, які б входили у коло його службових обов`язків.

Положення ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

Суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови, порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарженняпостанови Сарненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович