ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Чистої В. В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Сотської С. О.

потерпілої ОСОБА_2

її представника адвоката Доценко С. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , 1952 року народження, вересня місяця, 18 числа, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови судді, 17.04.2024 в АДРЕСА_1 , заявниця ОСОБА_2 повідомила, що в кінці березня 2024 року ОСОБА_1 вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода психологічного характеру.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначила, що справа була розглянута у її відсутність, судової повістки про виклик до суду вона не отримувала і докази, що вона належним чином повідомлена, у матеріалах справи відсутні.

Вказала, що не повідомивши її про день, час та місце розгляду справи, суд позбавив її можливості надавати пояснення особисто в судовому засіданні, чим порушив її права, передбачені ст. 263 КУпАП України.

Пояснила, що між нею та колишньою невісткою ОСОБА_2 мають місце звичайні побутові конфлікти, ініціатором яких є потерпіла, так як вимагає, щоб вона виселився із житлового будинку, де вона проживає тривалий час і вселилася туди за її згодою, як член сім`ї.

Вказала, що в поясненнях працівнику поліції вона повідомила, що не ображала ОСОБА_2 , між ними існує конфліктна ситуація, так як вона разом з сином не виселяються із літньої кухні, де вони живуть вже декілька років. ОСОБА_2 вважає, що вони там проживають незаконно.

Пояснила, що наявність сварок і непорозуміння між особами на побутовому ґрунті свідчить про існування між сторонами неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах, однак не підтверджують факту вчинення саме домашнього насильства.

Вважає, що конфлікт, який існує між колишніми членами сім`ї не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного адміністративного правопорушення, за що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності.

Зазначила, що підтвердженням наявності саме конфлікту між сторонами свідчить факт, що у провадженні Первомайського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 484/320/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення.

Вказала, що вона з сином не допускають порушень правил співжиття, звільнили будинок та мешкають разом в літній кухні, так як іншого житла не мають, орендувати інше житло не мають можливості через скрутне матеріальне становище, він є інвалідом II групи за станом здоров`я.

На думку апелянта, з боку потерпілої має місце маніпуляція з метою використати в суді про виселення, як доказ, постанову про притягнення до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Вказала, що в матеріалах справи є два пояснення - ОСОБА_2 та її, які не узгоджуються між собою. Свідки працівниками поліції не встановлювались, хоч в будинку проживає декілька співвласників і могли підтвердити, хто затіває конфлікт.

Тому вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Зазначила, що ОСОБА_1 самовільно, без її відома та її згоди вселилася до приміщення літньої кухні на території її домоволодіння. Питання виселення ОСОБА_1 із літньої кухні вирішується у судовому порядку, а не шляхом створення побутових конфліктів, як зазначено в апеляційній скарзі. З цих підстав відкрите провадження у справі №484/320/24. Судовий розгляд справи триває.

Зазначила, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 наполягала на існуванні між ними звичайних побутових конфліктів, які ініціюються нібито потерпілою, свої твердження ОСОБА_1 не підтвердила жодними належними та допустимими доказами.

Вказала, що раніше вона намагалася залагоджувати такі ситуації без втручання правоохоронних органів, оскільки розуміла, що такі втручання травмуватимуть неповнолітнього сина. Проте, подальше проживання колишніх членів родини на одній території та обмеження їй, як власниці, доступу до свого майна, образи, погрози виклику поліції (нібито з причин, що вона щось взяла з гаражу чи літньої кухні), стають дедалі нестерпнішими та принижують, порушують її законні права та інтереси.

Зазначила, що внаслідок зазначених дій з боку ОСОБА_1 та її сина було завдано шкоди її психологічному здоров`ю. Вона почуваюся пригніченою, приниженою, не має бажання йти додому. Також додала, що ОСОБА_1 систематично вчиняється щодо неї економічне насилля, яке полягає в умисному позбавленні майна та інших речей (що перебувають в гаражі та літній кухні), які належать їй на праві власності та можливості вільно, на власний розсуд користуватися вказаним майном.

Також щодо неї ОСОБА_1 вчиняється і психологічне насильство, що включає словесні образи, нецензурні вислови, погрози, приниження та діяння, спрямовані на обмеження її волевиявлення.

Зазначила, що з метою відновлення її психологічного стану, вона змушена була 18.04.2024 звернутися до Первомайського центру соціальних служб. Вона перебуває на обліку в Первомайському центрі соціальних служб, а саме в спеціалізованому формуванні: «Денному центрі соціально-психологічної допомоги особам, постраждалим від домашнього насильства або насилля за ознакою статі» та проходила корекційну програму для осіб, постраждалих від домашнього насилля.

Також додає, що конфлікти, у яких ОСОБА_1 умисно не допускає її до користування власним майном, власним приміщенням, супроводжуючи це нецензурною лайкою, погрозами виклику поліції, що спричиняє погіршення її психологічного здоров`я, - мають ознаки домашнього насильства.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Сотської С. О. на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Доценко С. О., проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, її вирішення в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 , обґрунтовано послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 361054 від 17.04.2024, згідно якого ОСОБА_1 вчинила відносно щодо ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода психологічного характеру.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено вчинення насильства у сім`ї, у різних формах: застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 2 статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на колишнє подружжя та їх дітей.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин адміністративного правопорушення, з огляду на зазначені вимоги закону, є доведеною вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_4 зазначила, що крім пояснень потерпілої ОСОБА_2 , матеріали справи не містять інших доказів, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, ці доводи спростовуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена, окрім даних протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 , яка є матір`ю її колишнього чоловіка, вчинила сварку, ображала її грубою нецензурною лайкою, що носить ознаки домашнього насильства психологічного характеру.

Згідно із заявою від 17.04.2024, потерпіла ОСОБА_2 звернулась до поліції та заявила про те, що матір її колишнього чоловіка вчинила сварку, ображала її грубою нецензурною лайкою, що носить ознаки домашнього насильства психологічного характеру.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_2 підтвердила свої письмові пояснення та зазначила, що відколи вона з її колишнім чоловіком розлучилися, ОСОБА_1 , яка є його матір`ю, неодноразово приходила до неї та вчиняла конфліктні ситуації, сварилась, погрожувала їй, намагалась тиснути на неї психологічно. Наразі ОСОБА_1 та її син проживають на території її домоволодіння, яке належить потерпілій на праві власності, у літній кухні, до якої доступу у неї (потерпілої) немає. Ключі від гаражу колишній чоловік і свекруха забрали поки потерпіла була на роботі та доступу до гаражу у неї також немає. До психолога вона звернулася, оскільки її психічний стан був погіршений в умовах постійних сварок і конфліктів, які систематично вчинялися щодо неї колишніми членами її сім`ї. Поліцію вона викликала в день складання протоколу, оскільки їй треба було замінити колеса на автомобілі, а доступу до ключів до гаражу у неї не було, бо їх забрали колишній чоловік і свекруха. Ключі вона отримала лише в присутності працівників поліції. Також додала, що вона змушена була викликати працівників поліції та звернутися до психолога, оскільки постійні приниження і сварки, ставали дедалі нестерпнішими та вплинули на погіршення її психічного здоров`я.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , сварок вона не вчиняла, словесно потерпілу не ображала.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердила надані нею письмові пояснення та повідомила, що потерпілу не ображала, нецензурною лайкою щодо неї не виражалась, вона з її сином проживають у літній кухні на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_2 , та останню не турбують.

Разом з тим, ці пояснення ОСОБА_1 спростовуються не тільки поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , а й іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_3 у вчиненні саме домашнього насильства щодо ОСОБА_2 підтверджується терміновим заборонним приписом серії АА337457 від 17.04.2024 щодо ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду зазначила, що терміновий заборонний припис працівники поліції складають кожен раз і що цей доказ не може братися до уваги.

Разом з тим, важливий механізм захисту постраждалої особи від домашнього насильства є проведення оцінки ризиків учинення домашнього насильства.

Оцінку ризиків проводить поліцейський за фактом вчинення домашнього насильства. Результати оцінки ризиків враховуються під час винесення термінового заборонного припису щодо кривдника. За результатами заповнення форми оцінки ризиків учинення домашнього насильства поліцейський визначає рівень небезпеки.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника працівники поліції виносять з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника поліції за результатами оцінки ризиків.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що терміновий заборонний припис поліцейські склали, оскільки під час спілкування з ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком, останні почали поводити себе агресивно в присутності поліцейських, казали, що ключі від гаражу вони не брали, але після того, як працівники поліції повідомили, що за це може настати відповідальність, ОСОБА_1 повернула потерпілій ключі від гаражу.

Тобто терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_1 працівниками поліції було винесено саме за їх ініціативою, що свідчить про реальну загрозу щодо постраждалої особи, зважаючи на те, що під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи.

Особа, стосовно якої винесено припис, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту припису та пояснення по суті правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його, які додаються до копії припису працівника уповноваженого підрозділу поліції.

Окрім того, терміновий заборонний припис може бути оскаржений, якщо особа, стосовно якої він винесений, не згодна з ним.

Разом з тим, ОСОБА_1 терміновий заборонний припис не оскаржила, що підтвердила остання під час апеляційного розгляду, пояснивши це тим, що вона була не обізнана про те, що цей припис можна оскаржити. Між тим, якщо ОСОБА_1 була не згодна з приписом, вона могла зазначити про це у ньому, чого вона не зробила та терміновий заборонний припис підписала.

Таким чином, наявність в матеріалах справи термінового заборонного припису суд розцінює як таку обставину вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , що реально існувала на момент виклику працівників поліції.

Окрім того, факт вчинення домашнього насильства також підтверджується інформацією Первомайського центру соціальних служб від 26.04.2024 №345/5.01-21, згідно якої поведінка ОСОБА_1 полягала у вчиненні щодо ОСОБА_2 домашнього насильства, завдала шкоди психологічному здоров`ю потерпілій та негативно відобразилася на її психоемоційному стані.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що з метою відновлення її психологічного стану, вона змушена була, 18.04.2024 звернутися до Первомайського центру соціальних служб та перебувала на обліку в спеціалізованому формуванні: «Денному центрі соціально-психологічної допомоги особам, постраждалим від домашнього насильства або насилля за ознакою статі». Зазначене підтверджується відповіддю на запит апеляційного суду директора Первомайського центру соціальних служб Крижановської Л. про те, що ОСОБА_2 згідно направлення Мобільної бригади соціально-психологічної допомоги м. Первомайська 25.1 від 16.04.2024, направлялася до Первомайського центру соціальних служб для проходження програми для потерпілих у зв`язку із проявами щодо неї домашнього насильства (психологічного, економічного).

Окрім того, 22.04.2024 від Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради до Первомайського центру соціальних служб також надійшли повідомлення щодо вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію надання соціальних послуг» від 01.06.2020 № 587, спеціалістами Центру проведено оцінку потреб сім`ї (постраждалої особи) з ОСОБА_2 укладено договір про надання соціальних послуг.

В рамках договору в період з 18.04.2024 по 19.06.2024 ОСОБА_2 , відвідувала практичного психолога спеціалізованого формування «Денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі» при Первомайському центрі соціальних служб, і пройшла корекційну програму для осіб, які постраждали від домашнього насильства, направлену на покращення та стабілізацію емоційного стану, формування здатності відстоювати власну гідність, дотримання власних кордонів у побудові взаємостосунків, формуванні навичок ефективної комунікації, пошуку та відновлення власних ресурсів для вирішення складної ситуації.

Для реалізації програм для осіб постраждалих від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі, в Первомайському центрі соціальних служб працюють спеціалісти, що пройшли відповідне навчання з проведення програм для постраждалих осіб, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

На даний момент, ОСОБА_2 обліковується клієнтом Первомайського центру соціальних служб, і відповідно до умов договору має право на отримання комплексу соціально-психологічних послуг за потребою протягом строку дії договору.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі наголосила на тому, що між потерпілою ОСОБА_2 та нею існує конфліктна ситуація, звичайні побутові конфлікти.

Однак конфлікти, у яких ОСОБА_1 умисно не допускає потерпілу до користування власним майном, супроводжуючи це погрозами, нецензурною лайкою, спричинило погіршення психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_2 , внаслідок чого вона була змушена звернутися за допомогою до Первомайського центру соціальних служб та проходила програму як особа, що постраждалим від домашнього насильства або насилля за ознакою статі.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що систематичні конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спрямовані на завдання шкоди потерпілій ОСОБА_2 , викликали у неї пригнічений стан та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру, підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, та додатково наданими матеріалами, а тому її обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Стягнення ОСОБА_1 накладено відповідно до санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова