Провадження № 3/127/5969/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року місто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Г.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.11.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08.07.2024 о 16:20 год. здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації, а саме: надавав послуги таксі по перевезенню пасажирів по маршруту Вінниця-Калинівка, вартість послуги 750 грн, чим порушив ст. ст. 42, 58 ГК України, ст. ст. 4, 42 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання, відповідно до якого останній просить розглядати справу у його відсутність та у зв`язку з відсутністю суспільної шкоди від вчиненого діяння, просить звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, що надійшли до суду приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Дана норма закону є бланкетною, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює певні види господарської діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Таким чином, для здійснення господарської діяльності фізична особа повинна бути зареєстрована в установленому законом порядку.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі і на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

З протоколу № 849 від 08.07.2024 слідує, що ОСОБА_1 08.07.2024 о 16:20 год. здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації, а саме: надавав послуги таксі по перевезенню пасажирів по маршруту Вінниця-Калинівка, вартість послуги 750 грн, чим порушив ст. ст. 42, 58 ГК України, ст. ст. 4, 42 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Вказані обставини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, крім вищевказаного протоколу, підтверджуються актом фактичної перевірки господарської діяльності перевізників, що здійснюють пасажирські перевезення легковими автомобілями біля автовокзалу «Центральний» з 04.07.2024 від 08.07.2024, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких останній 08.07.2024 на автомобілі «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_3 , надавав послуги водія по перевезенню пасажирів за маршрутом «Вінниця Калинівка», будучи не зареєстрованим як фізична особа підприємець з метою заробити кошти.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, цілком доведена та підтверджена відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та жодним чином не спростовані.

Доводи ОСОБА_1 про можливість застосування щодо нього положень ст. 22 КУпАП та звільнення його від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу.

Так, положеннями ст. 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Згадана норма не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення.

Таким чином, можливість застосування звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення відноситься до дискреційних повноваження судді.

Судом враховано обставини вчиненого правопорушення, дані про особу винного, зокрема те, що ОСОБА_1 вперше притягується до відповідальності, ступінь його вини у вчиненому, майновий стан, та з урахуванням характеру вчиненого діяння, суд дійшов висновку, що перераховані ОСОБА_1 обставини не є достатніми підставами для застосування положень ст. 22 КУпАП, однак є підставами для застосування до нього стягнення у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень правопорушником.

Суд приходить до переконання, що з метою попередження вчинення ОСОБА_1 правопорушень у майбутньому до нього слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 164, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: