Справа № 343/1450/23
Провадження № 33/4808/69/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого в Долинському САЛГ, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 , 18.06.2023 в 00:33 год. в м. Долина по вул. Обліски, керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова слів. Від проходження огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу "Драгер 6820" водій відмовився та ухилявся проїхати в медичний заклад, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що 18.06.2023 в 00:33 год., керуючи транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Долина по вул. Обліски, він не порушував Правил дорожнього руху та вважає, що працівник поліції безпідставно звинуватив його у вчиненні адміністративних правопорушень та склав протокол.

Вважає, що працівник поліції при оформленні матеріалів справи порушив вимоги чинного законодавства, не дотримався процедури їх оформлення. Наголошує, що транспортний засіб під його керуванням було зупинено працівниками поліції безпідставно

Стверджує, що він був позбавлений можливості пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, йому не було вручено направлення на огляду, про що свідчать дані з долучених до матеріалів справи відеодозаписи.

Звертає увагу на те, що судом не було допитано свідка, який був присутнім при оформленні матеріалів справи, хоча він заявляв клопотання про допит вказаного свідка в судовому засіданні.

Апелянт пояснює, що не бажав їхати у медичний заклад для проходження відповідного огляду автомобілем працівників поліції, оскільки мав неприязні стосунки із одним із працівників поліції, який склав на нього протокол.

Звертає увагу на те, що відеозаписи містять декілька файлів і в нього є сумніви щодо достовірності відеозапису та здійснення втручання у запис, з метою притягнення його до відповідальності.

Вважає, що постанова суду не відповідає вимогам закону, а розгляд справи проведено за його відсутності. Наголошує, що розгляд справи на 19.07.2023 року судом не призначався, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах справи ( а.п..18) та яка має наявні виправлення з числа 09 на 07. Протокол судового засідання від 11.07.2023 року, в якому зазначено, що судове засідання призначено на 19.09 на 10 год., є підтвердженням того, що судове засідання на 19.07.2023 року не призначалось. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення суду про його виклик до суду на 19.07.2023 року.

Наголошує, що 10.10.2023 року та 31.10.2023 року він не з`явився в судові засідання по стану здоров`я, про що подав до суду клопотання та долучив електронний лікарняний лист.

Про розгляд справи призначений на 13.11.2023 року йому не було відомо, оскільки він не отримував повідомлення суду про дату та час розгляду справи.

Посилання суду про належне сповіщення про день та час 13.11.2023 року розгляду справи вважає неправильним, оскільки таких даних у матеріалах справи немає. Стверджує, що бажав приймати участь у розгляді справи, однак судом був позбавлений на захист його прав.

Вважає, що при прийнятті судом рішення у справі, до уваги було взято наявні в матеріалах справи докази, які є неналежними та недопустимими доказами у справі.

За наведених причин, просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях події і складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено направлення на огляд водія під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було порушено вимоги чинного законодавства та вимоги відповідної Інструкції, транспортний засіб під його керуванням зупинено працівниками безпідставно. Окрім того, наголошує, що суд розглянув справу за його відсутності, чим позбавив його права на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі за відсутності даних про своєчасне та належне повідомлення про день та час розгляду справи, чим суд порушив його права.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Долинського районного суду для розгляду 21.06.2023 року (а.с.11), розгляд яких було призначено на 11.07.2023 року, про що свідчать оголошення суду (а.с.12-13) та повернута на адресу суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 30.06.2023 року під власноручний підпис ОСОБА_1 (а.с.14).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про роз`яснення йому його прав 11.07.2023 року (а.с.15).

В матеріалах справи наявний протокол судового засідання від 11.07.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні щодо розгляду справи про його притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, у протоколі вказано, що розгляд справи перенесено на 10 год. 19.09.2023 року, на що апелянт звертає увагу та наголошує, що у розписці (а.с.18), в якій апелянт розписався міститься виправлення дати наступного судового засідання з 19.09. на 19.07. Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про виправлення очевидної технічної помилки і не вказують на порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення у справі судом було прийнято 13.11.2023 року, а не 19.07.2023 року, що свідчить про наявність у ОСОБА_1 реальної можливості приймати участь у розгляді справи та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зі змісту мотивувальної частини суду вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні проведеному 11.07.2023 року свою вину не визнав, після перегляду диску з відеофіксацією правопорушення, попросив оголосити перерву в судовому засіданні, що судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 19.07.2023 року.

Суддею зазначено в постанові суду від 13.11.2023 року, що 19.07.2023 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.18). Розгляд справи у зв`язку з неявкою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності було відкладено на 22.09.2023 року.

22.09.2023 року ОСОБА_1 свою вину не визнав, просив оголосити перерву в судовому засіданні у зв`язку з необхідністю допиту свідків. Судом вказане клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи на 10.10.2023 року.

10.10.2023 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.29). В Долинський районний суд поступило клопотання, згідно якого ОСОБА_1 просив розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою (а.с.30), що судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 31.10.2023 року.

Судом зазначено, що 31.10.2023 особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.34). В Долинський районний суд надійшло клопотання, згідно якого ОСОБА_1 просив розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою (а.с.35), що судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 13.11.2023.

13.11.2023 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить оголошення про виклик до суду (а.с.42), трекінг-відстеження Укрпошти про вручення рекомендованого повідомлення (а.с.44).

Судом обґрунтовано зазначено, що у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Суддею зазначено, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і при розгляді справ даної категорій присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Окрім того, суд послався на Рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментарія проти Іспанії» від 07.07.1989, у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

За таких обставин суд вважав за необхідне розглянути дану справ за відсутності ОСОБА_1 , якого належно, неодноразово повідомлено судом про місце і час розгляду справи, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Суд, вважав за необхідне зазначити, що у справах «Рябих проти росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу resjudicata, тобто принципу остаточності судових рішень.

Судом звернуто увагу на те, що встановлення в законі скорочених строків на розгляд справи про адміністративне правопорушення також спрямоване на забезпечення вказаного принципу.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду даної справи, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були прийняти належні заходи щодо забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на учать у судовому засіданні щодо дозволяло організувати ефективний захист своїх прав та інтересів в суді.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що перевіривши доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду, з метою доступу особи до правосуддя, апеляційний суд, вважав за необхідне поновити пропущений строк стороною захисту та розглянути апеляційну скаргу по суті.

При цьому під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції забезпечено права ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні та здійснення правового захисту.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України»).

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах апелянту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що судом належним чином не вмотивована постанова суду, а розгляд справи судом проведено без з`ясування всіх обставин справи, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суд послався на сукупність досліджених доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та узгоджені між собою, а саме:

- дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252945 від 18.06.2023, в якому викладена суть адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Даний протокол складений уповноваженою особою інпектором СРПП ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП капітаном поліції Шикор В.І. та ним підписаний (а.с.1);

- дані акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - Драгер 6820, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; нечітка вимова слів. Від проходження огляду ОСОБА_1 - відмовився (а.с.2);

- дані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП Долинська БПЛ від 18.06.2023. Огляд не проводився - у зв`язку з відмовою (а.с.3);

- дані відеозапису правопорушення, яке мало місце 18.06.2023, долученими до матеріалів справи та переглянутого в судовому засіданні, на якому відображено події, які передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення, відображено процес оформлення працівниками поліції матеріалів справи про адміністративні правопорушення (а.с.9).

Судом також зазначено, що відповідно до вимог ч.1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні суду першої інстанції було оглянуто відеофайли з оптичного диску долученого до матеріалів даної адміністративної справи (а.с.9). Відеозаписами із камери відеореєстратора патрульного автомобіля (відеофайли № VID 2023_0618_003241_1) зафіксовано момент зупинки автомобіля марки ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 поліцейськими за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів. Керування даним транспортним засобом здійснював ОСОБА_1 .

Суддею при дослідженні відеозаписів нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції (відеофайли№0000000__0042, 0000000__0003) досліджено зафіксовані дані, як працівник патрульної поліції повідомляє причину зупинки водію ОСОБА_1 «комендантська година» та керування транспортним засобом, який мав технічні несправності.

Судом зазначено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 неодноразово пропонується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер 6820» або в медичному закладі охорони здоров`я. При цьому, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак відмовився виконувати вимоги працівників патрульної проїхати службовим автомобілем в найближчий медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Сцуд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями створював перешкоду щодо доставлення його в медичний заклад з метою уникнути проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції вважав, що наведена поведінка водія транспортного засобу цілком обґрунтовано розцінена працівниками патрульної поліції, як відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судом обґрунтовано наголошено на тому, що працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння . Також, на даних відео файлах: зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 працівниками поліції його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Судом наголошено на тому, що після пропозиції поліцейського ознайомитись з матеріалам справи, ОСОБА_1 сідає в невідомий автомобіль, який приїхав на місце зупинки транспортного засобу та покидає вказане місце події, залишивши автомобіль ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд прийшов до висновку, що вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Суд вважав, що відеозаписи є повними, оскільки на них відображені момент зупинки автомобіля, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водію, зроблена з дотриманням положень ст.266 КУпАП, увесь процес складання відповідних матеріалів відносно водія транспортного засобу.

Апеляційний суд погоджується із доводами суду про те, що той факт, що дані відеозаписи складаються з декількох відеофайлів, не може свідчити про те, що вони не є безперервним, оскільки формування тривалого відеозапису з кількох відеофайлів є звичайним технологічним процесом, обумовленим особливістю та алгоритмом роботи відповідних відеореєстраторів.

Зазначені відеозаписи визнаються судом належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Суд обґрунтовано вказав, що як вбачається з відеозаписів переглянутих в судовому засіданні, а також інших доказів досліджених в судовому засіданні, дії водія ОСОБА_1 (ухилення на протязі досить значного періоду часу під різними приводами на неодноразові пропозиції працівників поліції проїхати службовим автомобілем в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на який він дав згоду) фактично були спрямовані на ухилення від проходження огляду в медичному закладі КНП Долинська БПЛ.

Вказані дії водія ОСОБА_1 обґрунтовано були визнані працівниками поліції, як такі, що фактично свідчили про його відмову пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння та намагання уникнути отримання об`єктивного результату щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі та детально досліджені доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі, надано їм належну правову оцінку, з`ясовані обставини події та досліджені наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 252945 від 18.06.2023 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 , 18.06.2023 в 00:33 год. в м. Долина по вул. Обліски, керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова слів. Від проходження огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу "Драгер 6820" водій відмовився та ухилявся проїхати в медичний заклад, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

В протоколі зазначені свідки не зазначено. Зазначено про здійснення відео фіксації події.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Долинському районному суді.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали адміністративної справи з оптичним диском.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 посвідчення водія вилучено та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа відмовилась надати пояснення.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу відмовився.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 самовільно покинув місце складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а автомобіль залишено по місці зупинки.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи до уваги час розгляду справи в суді першої інстанції, вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення, наявність права на правову допомогу адвоката і мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Окрім того, в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 , яка свідчать про те, що особі, яка притягається до відповідальності, була ознайомлена з правами, які передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Апелянт наголосив в апеляційній скарзі на тому, що протокол про адміністративне правопорушення щодо складено з порушенням, зазначивши при цьому, що працівником поліції йому не було вручено направлення на огляд водія у медичному закладі, а від самого огляду у медичному закладі він не відмовлявся, однак не бажав їхати в автомобілі працівників поліції через неприязні стосунки із працівником поліції.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи містять достатню сукупність належних та допустимих доказів, які дозволяють прийти до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційним судом встановлено, що відеофіксація події відбувалась 18.06.2023 в 00:33 год в м.Долина по вул.Обліски, на місці зупинки транспортного засобу марки ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 , яку було здійснено у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з технічними несправностями, а саме: несправний світловий покажчик заднього номерного знаку та керування автомобілем під час дії комендантської години Відеозаписи містять дані того, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, з салону автомобіля зі сторони водія вийшов ОСОБА_1 , дані якого було встановлено за допомогою посвідчення водія, перевірено реєстраційні документи на автомобіль та було встановлено відсутність страхового полісу на автомобіль. Відсутність страхового полісу ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він керував службовим автомобілем і не знав і не зобов`язаний був знати про відсутність даного страхового полісу.

Зі змісту відеозапису вбачається, що в автомобілі перебувала стороння особа.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до відеозаписів із камери відеореєстратора патрульного автомобіля момент зупинки автомобіля марки ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 зафіксовано поліцейськими за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів. Керування даним транспортним засобом здійснював саме ОСОБА_1 , що останнім не заперечувалось під час розряду справи.

Відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції зафіксовано повідомлення працівником патрульної поліції причину зупинки водію ОСОБА_1 , а саме:комендантська година та керування транспортним засобом з технічними несправностями.

Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , працівником поліції у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що останньому працівником поліції повідомлено. Після чого ОСОБА_1 неодноразово працівником поліції пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер 6820», на що останній неодноразово відмовлявся, однак погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписах зафіксовано неодноразові пропозиції працівників патрульної поліції водію ОСОБА_1 проїхати службовим автомобілем в найближчий медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак останній своїми діями намагався уникнути проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що поведінка водія транспортного засобу цілком обґрунтовано була розцінена працівниками патрульної поліції як відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та повністю визнає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, однак погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 визнає, що в подальшому неодноразово відмовився від виконання вимог працівників поліції проїхати на патрульному поліцейському автомобілі до медичного закладу, оскільки не довіряв працівникам поліції, однак вважає, що працівники поліції повинні були надати йому можливість самостійно доїхати до медичного закладу на транспортному засобу, яким керував його знайомий.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який фактично повністю підтвердив, обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснив, що дійсно 18.06.2023 в нічний час ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом. Стверджує, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, оскільки не довіряв працівникам поліції, однак погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 відмовився їхати до медичного закладу на поліцейському автомобілі, а хотів, щоб його відвіз знайомий, який в подальшому приїхав на місце події. Однак, поліцейські склали стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за відмову він проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Відеозаписи містять дані того, що працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 працівниками поліції його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, на що останній не звертав уваги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що своєю поведінкою, яку зафіксовано на відеозаписах, ОСОБА_1 показував зневажливе ставлення до працівників поліції під час спілкування, намагався уникнути прямих відповідей на запитання поліцейських та вказував на те, що не бажає їхати на огляд водія до медичного закладу службовим автомобілем працівників поліції, наголошуючи на неприязних стосунках з працівником поліції.

Саме відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння послужило причиною оформлення працівником поліції щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, після чергової пропозиції поліцейського ознайомитись з матеріалам справи, ОСОБА_1 сів в невідомий автомобіль, який приїхав на місце зупинки транспортного засобу, та покинув місце події, залишивши автомобіль ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та поліцейських, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що долученим відеозаписом спростовані доводи апелянта щодо того, що матеріали справи оформлені з порушенням вимог закону.

Апеляційний суд вважає безпідставними вищевказані доводи апелянта, оскільки з відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення працівникам поліції виконувати свої функціональні обов`язки щодо оформлення матеріалів справи та вручення копії протоколу правопорушнику.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.2.3 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.2.7 даного порядку свідки адміністративного правопорушення (у разі їх наявності) можуть надати свої письмові пояснення, які також долучаються до протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного акту огляду водія та направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи, та вручення їх водієві не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що поведінка водія транспортного засобу ОСОБА_1 щодо виконання ним вимог працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку була спрямована на явне уникнення від проходження такого огляду. Посилання того, що ОСОБА_1 не бажав проїхати до медичного закладу автомобілем патрульної поліції, що і послужило оформлення матеріалів справи, є безпідставним та таким, що не заслуговує уваги, оскільки саме чинним законодавством передбачено обов`язок поліцейського забезпечити доставку водія до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено акт огляду водія ОСОБА_1 , відповідно до якого у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та не чітка вимова слів. Зазначено про проведення відеофіксації події, а також про відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на місці події за допомогою приладу Драгер 6820.

В матеріалах справи наявне направлення на огляду водія транспортного засобу для проведення відповідного огляду до медичного закладу КНП Долинська БПЛ, в якому зазначено що огляд водія ОСОБА_1 не проводився, оскільки водій відмовився від проведення відповідного огляду. В направленні зазначено про присутність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова слів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги посилається на те, що працівником поліції йому не було вручено направлення на огляд, що є підставою для визнання порушення процедури оформлення матеріалів справи працівником поліції. Такі доводи апеляційний суд визнає безпідставними та наголошує, що вручення направлення на огляд водія до медичного закладу не передбачено відповідною Інструкцією та вимогами КУпАП, направлення вручається лікарю медичної установи для проведення огляду водія на визначення стану сп`яніння.

Окрім того, наявність вручення чи не вручення водію акту огляду вод чи направлення на огляд водія до медичного закладу не є підставою для визнання порушень проведення огляду на визначення стану сп`яніння водія неправомірним та скасування судового рішення, оскільки такі дії не спростовують вини чи недоведеність вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До матеріалів справи долучено довідку про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 та копії посвідчення водія видане ОСОБА_1 (а.с.4, 6).

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №973935 від 18.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за керування транспортним засобом без наявності діючого страхового поліса страхування автомобіля, чим останній порушив ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5646 чинне до 28.09.2023 року, відповідно до якого Газоаналізатор Алкотест 6820 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019.

Апеляційний суд вражає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 у повному обсязі були дотримані вимоги закону, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті вчиненого правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв