П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1130/24

Провадження № 3/348/548/24

04 червня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Івано-Франківського РУП ВП № 1 ГУНП в Івано-Франківській області, стосовно

неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перерісль Надвірнянського району Івано-Франківської області, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У с т а н о в и в :

27.04.2024 об 11:31 год. в с. Тисменичани по вул. Б.Хмельницького, водій керуючи транспортним засобом марки ВАЗ21011, державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Л.Українки, не надав переваги в русі автомобілю марки Mercedes Benz GL, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

27.04.2024 об 11:30 в с. Тисменичани по вул. Б.Хмельницького, водій керував транспортним засобом марки ВАЗ21011, державний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху.

Викладене підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД № 585695 від 27.04.2024, ААД № 585680 від 27.04.2024, схемою місця ДТП, копією акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.04.2024 та іншими матеріалами справи.

В судове засідання неповнолітній ОСОБА_1 разом зі своїм законним представником не з`явився. Мати неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 2.1.А Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 16.11 Правил дорожнього руху на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен поступитися дорогою транспортним засобам, що наближаються до цього перетину проїзних частин головною дорогою, незалежно від напряму їх подальшого руху.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_1 не отримував посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 24-1, 124, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП, і відповідно до ст. 24-1 КУпАП за вчинені адміністративні правопорушення застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко