Справа № 168/553/24 Провадження №33/802/540/24 Головуючий у 1 інстанції:Сухоручко Ю.О.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 - Хомича Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю III групи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 03.07.2024 року ОСОБА_1 визнано винним:

-у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

-у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 153 (сто п`ятдесят три) гривень в дохід держави.

Остаточно призначено ОСОБА_1 стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, а саме за ч.1 ст.130 КпАП України, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 27.05.2024 року о 21 годині 45 хвилин в селі Дубечне по вулиці Робітничій керував транспортним засобом марки Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КпАП України.

Окрім того, ОСОБА_1 27.05.2024 року о 21 годині 45 хвилин в снлі Дубечне по вулиці Робітничій керував транспортним засобом марки Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.4, 8.9 (б) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КпАП України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Вважає, що зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а накладення на нього адміністративного стягнення відбулось без врахування всіх обставин справи. Вказує на те, що транспортним засобом не керував, а на відеозаписі з камери поліцейського зафіксовано тільки те, що він виходив з автомобіля з правої сторони (з пасажирських дверцят).

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а висновок суду базується лише на показаннях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які, на його думку, на той момент перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КпАП України, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КпАП України, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно із ч.1 ст.122-2 КпАП України відповідальність за вказаною частиною даної статті настає у випадку невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Також відповідно до ч.1 ст.130 КпАП України відповідальність за даною нормою настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, та відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Пунктом 8.9 (б) ПДР України передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою зокрема увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Згідно із п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР та п.8.9б ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КпАП України та ч.1 ст.122-2 КпАП України, у поза розумний сумнів.

Заявлені у судовому засіданні доводи сторони захисту з приводу повторного допиту свідка ОСОБА_3 є непереконливими, оскільки місцевий суд уже надав оцінку його показанням, належним чином обґрунтувавши свою позицію. Обставин, які ставлять під сумнів такі показання, апеляційний суд не вбачає.

Місцевим судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України, а також грунтується на досліджених судом доказах, яким надана відповідна оцінка в судовому рішенні.

Доводи апелянта про те, що висновок місцевого суду базується лише на показаннях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які, на його думку, на той момент перебували в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не бере до уваги, адже вони спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушенння, а будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КпАП України, з матеріалів справи не вбачається.

Підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КпАП України, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.