Справа№ 953/6401/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Дяченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративний матеріал, що надійшов з Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції Харківської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, уродженки м. Вовчанськ, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючої,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 10.07.2024 серії ВАД № 255876, 10.07.2024 року о 16:07год за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , 2012 р.н., внаслідок чого остання залишившись без догляду дорослих, самостійно залишила оселю та розшукувалась поліцейськими, чим порушила вимоги ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст.184 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 (справа № 953/6401/24 (провадження № 3/953/2064/24) матеріали справи щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП повернуто до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області на дооформлення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2024 справу передано для розгляду судді ОСОБА_2 .

У судовому засідання ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення визнала частково і повідомила суду такі обставини. Їх родина є переселенцями з м. Вовчанська, мають статус внутрішньо переміщених осіб. З чоловіком вона розлучена, у місті Харкові проживає спільно зі своїми батьками, разом з якими виховує доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10.07.2012 ОСОБА_1 разом з матір`ю поїхала до лікаря-стоматолога, а донька лишилася вдома з дідусем. ОСОБА_3 пішла у гості до подружки, не взявши з собою телефон, і затрималася там, а мати подружки не сповістила, що діти у неї. Потім, як зазначає ОСОБА_1 , донька їй розповіла, що йдучи у гості, гукнула дідусю і попередила, однак той, як потім виявилося, не почув. Повернувшись від лікаря, ОСОБА_1 виявила відсутність дитини, почала хвилюватися і розшукувати її, у тому числі за допомогою працівників поліції, які у подальшому склали щодо неї протокол про адміністративне правопорушення.

Ці ж самі обставини ОСОБА_1 повідомляла у своїх письмових поясненнях під час документування події у Харківському районному управління поліції № 1, також зазначаючи, що самостійно знайшла дитину до прибуття працівників поліції за викликом.

У судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_4 , яка повідомила наступне. 10.07.2012 вона разом зі своєю донькою ОСОБА_1 відвідувала стоматолога, повернувшись на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 встановили, що її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пішла гратися до подруги. Оскільки, ОСОБА_3 вони не знайшли на дитячій площадці, то розпочали пошуки. Дуже хвилювалися за ОСОБА_3 , тому викликали поліцію, щоб допомогли. До приїзду поліції, ОСОБА_3 вони знайшли. ОСОБА_4 , зазначила, що ОСОБА_3 їй сказала, що попереджала дідуся, що пішла гратися до своїє подруги ОСОБА_5 . Крім цього, свідок ОСОБА_4 повідомив, що її онука є відповідальною дитиною, у неї є свій комплект ключів від квартири, як свідчення належного виховання та довіри в сім`ї.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Дослідивши надані разом з протоколом про адміністративне правопорушення матеріали, суд встановив наступне.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Норми ст. 184 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до положень спеціального законодавства, яким встановлені зазначені вище обов`язки.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, утворюють лише дії чи бездіяльність, спрямовані на невиконання батьками обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі щодо тлумачення терміну «законодавство» зазначеним терміном охоплюється закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Отже, якщо зазначені вище акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов їх життя, навчання та виховання, то ухилення від виконання цих обов`язків становитиме склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП.

Норми ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язують батьків: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

З суб`єктивної сторони за формою вини адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП, може вчинятися як умисно, так і через необережність у виді недбалості.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 «неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2012 р. н., внаслідок чого остання, залишившись без догляду дорослих, самостійно залишила оселю та розшукувалася поліцейськими».

Однак виконання матір`ю або батьком своїх обов`язків «неналежним чином», на відміну від їх невиконання, не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП. Адже оціночна характеристика певних обов`язкових дій як виконаних «неналежним чином» не обов`язково означає ухилення особи від їх вчинення. Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо забезпечення необхідних умов для життя, навчання та виховання дітей може становити об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, лише у випадках, коли їх поведінка демонструє нехтування такими обов`язками, намагання уникнути їх виконання, самоусунутися від цього. Проте жодних відомостей про наявність у діях ОСОБА_1 таких ознак протокол і долучені до нього матеріали не містять.

Не конкретизовано у протоколі і того, які саме з передбачених спеціальним законодавством обов`язків батьків щодо дітей ОСОБА_1 не виконала або виконала неналежним чином стосовно своєї доньки і в яких діях або бездіяльності це полягало. Наведене у протоколі формулювання обставин вчинення особою правопорушення обмежується загальною фразою про неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків щодо виховання дитини і зазначенням наслідку цього залишення малолітньою ОСОБА_3 домівки і її розшуку працівниками поліції. Проте, з урахуванням змісту пояснень ОСОБА_1 , протокол і додані до нього документи не містять будь-яких даних, які б дозволяли констатувати причинно-наслідковий зв`язок ситуації, що виникла з дитиною, з протиправною поведінкою її матері.

Крім цього, рапорт заступника начальника сектору ЮП ВП ХРУП №1 ГУНП в Харківській області майора поліції В.Донця за результатами доопрацювання матеріалів не надав інших доказів (а.с. 18).

Суд здійснюючи оцінку показань свідка ОСОБА_4 відповідно до ст. 252 КУпАП вважає твердження щодо виконання батьківських обов`язків «неналежним чином» як зазначено в протоколі спростованим.

Інших доказів скоєння адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КупАП України матеріали справи не містять.

Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено повністю об`єктивну сторону вчиненого правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, не зазначено, в чому саме полягало порушення «неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2012 р. н., внаслідок чого остання, залишившись без догляду дорослих, самостійно залишила оселю та розшукувалася поліцейськими, чим порушила вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в порушенні вимог ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

ЄСПЛ у справі "Карелін проти Росії" дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

З огляду на те, що складення та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення виконано не належним чином, а зазначені вище недоліки та неповнота не можуть бути усунуті під час судового розгляду, вважаю за необхідне закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 184, ст.ст. 247, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.М. Дяченко