02.05.2024 Справа № 756/5028/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5028/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ),

за статтями 1224 та 124 КУпАП,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

10.04.2024 о 18:40 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки RENAULT LOGAN (д.н.з. НОМЕР_1 ) по вул. Приозерна, 12 у м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки FIAT 500E (д.н.з. НОМЕР_2 ), чим порушив вимоги пункту 13.1. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Також, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідно до фабули протоколу про адміністративне правопорушення від 10.04.2024 серії ААД №584147, «10.04.2024 о 18:40 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки RENAULT LOGAN (д.н.з. НОМЕР_1 ) по вул. Приозерна, 12 у м. Києві, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом марки FIAT 500E (д.н.з. НОМЕР_2 ) залишив місце події, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст. 1224 КУпАП».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнав та повідомив, що на даний час допускає, що міг не дотриматись бокового інтервалу та зачепити транспортний засіб марки FIAT 500E. Однак, жодних пошкоджень його транспортний засіб не має, що підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, а локалізація та ушкодження, які отримав транспортний засіб марки FIAT 500E, на його думку, підтверджують, що він не міг навіть відчути зіткнення керованого ним транспортного засобу з іншим транспортним засобом, характерного звуку або поштовху він не відчув. Зазначив, що якби він одразу зрозумів, що зачепив інший транспортний засіб, то нікуди не їхав.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах інкримінованих порушень пунктів Правил дорожнього руху, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 цього Кодексу передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами та іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №854146, у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, письмових поясненнях її учасників, рапорті інспектора УПП в м. Києві ДПП Л.Палагути.

Проаналізувавши вищевказані докази з точки зору об`єктивності та достатності, суд приходить до висновку, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.1. Правил дорожнього руху, з огляду на що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, а тому вважає, що винуватість останнього у порушенні вказаних пунктів Правил дорожнього руху доведено повністю та кваліфікує його дії за ст. 124 КУпАП, як «порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів», та вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до санкції вказаної норми зі стягненням судового збору відповідно до положень ст. 401 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи питання доведеності винуватості ОСОБА_1 за ст. 1224 КУпАП, суд приходить до такого висновку.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Вказані норми кореспондуються зі статтею 2 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Право на справедливий та повноважний суд забезпечено також нормами статей 7, 8 Закону №1402-VIII.

Статтею 56 Закону №1402-VIII на суддю покладено обов`язок, з-поміж іншого, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23).

Тобто, судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 цього Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу. Відповідно до вимог вказаної статті у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені, зокрема: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суд наголошує, що не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідно до фабули протоколу про адміністративне правопорушення від 10.04.2024 серії ААД №584147, «10.04.2024 о 18:40 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки RENAULT LOGAN (д.н.з. НОМЕР_1 ) по вул. Приозерна, 12 у м. Києві, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом марки FIAT 500E (д.н.з. НОМЕР_2 ) залишив місце події, чим порушив вимоги чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст. 1224 КУпАП».

Відповідно до пункту 2.10. Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 1224 КУпАП адміністративна відповідальність наступає у випадку залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Об`єктивна сторона правопорушення за ст. 1224 КУпАП полягає у залишенні місця пригоди з порушенням встановлених нормативно-правовими актами правил, у багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу вчинення адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння. Його суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі умислу.

Вина являє собою психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків. Тобто, водій чи інший учасник дорожнього руху розуміє, що скоює дане адміністративне правопорушення. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо припускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання та/або свідоме допущення наслідків - вольову ознаку.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , останній не відчув характерного звуку та поштовху, який мав бути внаслідок зіткнення транспортних засобів. До того ж, складена в день події схема дорожньо-транспортної пригоди не містить ввідомостей про те, що керований ОСОБА_1 транспортний засіб марки RENAULT LOGAN (д.н.з. НОМЕР_1 ) має механічні ушкодження, що підтверджує версію події, повідомлену в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких фактичних даних, які свідчили б про те, що водій ОСОБА_1 умисно залишив місце події, оскільки до протоколу не долучено жодних доказів на підтвердження цього, як то пояснення свідків, відеозапис з місця події чи то будь-яких інших доказів на обґрунтування обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.04.2024 серії ААД №584147. При цьому, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення та правосуддя.

Вказані вимоги Основного Закону України також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яку національні суди повинні враховувати при розгляді справ згідно зі ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до яких стала практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до рішень ЄСПЛ («Малофеєв проти Росії» від 30.05.2013 та «Карелін проти Росії» від 20.09.2016) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відсутні беззаперечні докази його вини в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1224 КУпАП, суд вважає, що обставини, викладені у протоколі, є недоведеними, та приходить до висновку, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 1224 КУпАП слід закрити за відсутності в діях останнього вказаного складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 401, 1224, 124, 221, 276-280, 283-287, 289 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 10.04.2024 серії ААД №584147 за ст. 1224 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя А.В. Касьян