Справа № 167/182/24
Номер провадження 3/167/152/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року місто Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Н.В. Шептицька, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участі:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 060255 від 09.02.2024 року, ОСОБА_1 26.01.2024 року о 13 год 05 хв в місті Рожище по вул. 1-го Травня керував автомобілем «ВАЗ 21065», дн НОМЕР_1 , і здійснив наїзд на пішохода на нерегульованому пішохідному переході, після чого поїхав з місця ДТП у невідомому напрямку, не надавши потерпілій першої медичної допомоги та не забезпечив охорону місця події, чим порушив пункти 18.1, 2.10 «а» ПДР України, і своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, не визнав і суду пояснив, що, оскільки дитина різко вибігла на проїжджу частину дороги із-за машини, яка стала безпосередньо на нерегульованому пішоходному переході, то він не встиг вчасно зупинити свій транспортний засіб. Іхав зі швидкістю 20-25 км/год. Однак, після цього він не залишив місце ДТП, а відразу вийшов з машини і наздогнав дитину, яка після зіткнення з тз встала і побігла. Оглянув дівчинку, яка сміялася, посадив в свою машину, розпитав про стан здоров`я і повіз до неї додому. По дорозі неодноразово запитував, яка вона себе почуває, на що дівчинка відповідала, що з нею все гаразд. В подальшому він висадив дівчинку біля роботи її мами. Пізніше йому стало відомо, що мама дівчинки відвезла її в лікарню на огляд і в лікарні були діагностовані синці від удару з машиною, інших пошкоджень не було. Він повністю оплатив обстеження дитини і мама дівчинки до нього немає ніяких претензій. Вважає, що діяв правильно та для забезпечення надання потерпілій якнайшвидше медичної допомоги. Місця ДТП не покидав, а власне надавав допомогу потерпілій.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 , в присутності законного представника ОСОБА_3 , в судовому засіданні повністю підтвердила поянення ОСОБА_1 і додатково суду пояснила, що дійсно в той день перебігала дорогу по нерегульованому пішохідному переходу і, оскільки огляд дороги був обмежений у зв`язку з тим, що, з її сторони на половині пішохідного переходу стояла машина, то вона не побачила автомобіль, який нешвидко рухався під керуванням ОСОБА_1 та зіштовхнулася з цим автомобілем і впала. Після чого вона встала і побігла до подружки, яка її чекала. Проте, ОСОБА_1 її наздогнав, оглянув, запитав чи їй нічого не болить, на що вона відповіда, що з нею все гаразд. Потім ОСОБА_1 наполіг відвезти її в лікарню або додому і запропонував сісти в машину, на що вона погодилася. По дорозі ОСОБА_1 постійно запитував, як вона себе почуває, де її батьки, як з ними зв`язатися, де вона живе. Оскільки вона себе добре почувала, то пропросила ОСОБА_1 зупинитися недалеко від її дому, що він і зробив. Вона вийшла з машини і вже вдома зізналася мамі, що зіштовхнулася з автомобілем і мама її відвезла в лікарню, де в неї діагностували синці.

Законний представник ОСОБА_3 суду пояснила, що 26.01.2024 року її дочка ОСОБА_4 розповіла, що її збив автомобіль за наведених вище обставин. В подальшому ОСОБА_5 повністю відшкодував всі матеріальні витрати, пов`язані з проїздом до лікарні та медичним оглядом. Жодних претензій до ОСОБА_1 немає.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення неповнолітньої потерпілої в присутності її законного представника (мами), дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до диспозиції статті 122-4 КУпАП, адміністративним правопорушенням є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 2.10 « а» ПДР України, визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Пунктом 18.1 ПДР України, визначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини.

В ході судового розгляду були заслухані пояснення ОСОБА_1 та неповнолітньої потерпілої, а також досліджені наступні письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 060255 від 09.02.2024 року (ас 3); копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 060256 від 09.02.2024 року (ас 4); схема місця ДТП від 09.02.2024 року (ас 5); копія Консультативного висновку спеціаліста (ас 6); копія посвідчення водія НОМЕР_2 (ас 8-9); копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (ас 10-11); копія письмових пояснень ОСОБА_6 (ас 12); копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 26.01.2024 року (ас 13); копія письмових пояснень ОСОБА_3 (ас 14); копія заяви ОСОБА_3 від 26.01.2024 року (ас 15); копія повідомлення№ 5 від 26.01.2024 року чергового лікаря (ас 16); копія висновку № 3 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.01.2024 року (ас 17); рапорт помічника чергового Відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП у Волинській області ОСОБА_7 від 26.01.2024 року (ас 18); рапорт помічника чергового Відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП у Волинській області ОСОБА_7 від 26.01.2024 року (ас 19-20); повідомлення тво заступника начальника ВП начальника СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області А. Мартинюка №951/50/1/02-2024 від 29.01.2024 року (ас 21); супровідний лист начальника ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області М. Євтушика (ас 22); рапорт інспектора чергового Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Рожище) Луцького РУП у Волинській області М.І. Кропиви від 02.02.2024 року (ас 23); довідка начальника СРПП ВПД № 1 ( місто Рожище) ЛРУП ГУНП у Волинській області О. Ізюмського за вих. № 842/50/4/01-2024 від 20.02.2024 року ( ас 24); відеозапис на диску, долученого до адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 ( ас 25).

Проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 і неповнолітньої потерпілої у судовому засіданні та зазначені документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності дані докази є достатніми.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, згідно доказів, суд встановив, що після дорожньо-транспортної пригоди 26.01.2024 року, внаслідок якої було здійснено наїзд на пішохода, водій ОСОБА_1 поїхав з місця зіткнення з метою негайного транспортування потерпілої до лікувального закладу для надання їй медичної допомоги.

Таким чином, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 060255 від 09.02.2024 року обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема, встановлено, що водій ОСОБА_1 поїхав з місця ДТП не в невідомому напрямку, а виключно з поважної причини для надання потерпілій медичної допомоги в лікарні, що об`єктивно, як наслідок, виключає забезпечення ним охорону місця ДТП в цей момент. В даному випадку водій ОСОБА_1 вірно, доцільно і правомірно надав перевагу забезпеченню здоров`я потерпілої над забезпеченням охорони місця події, оскільки неможливо одночасно вживати заходи для забезпечення охорони місця ДТП і заходи для надання медичної допомоги потерпілій шляхом її транспортування автомобілем.

Як вже було зазначено вище, стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.

Суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення визначається ставленням особи до наслідків і характеризується наявністю умисної форми вини, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел, спрямований на залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої водій причетний.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122-4 КУпАП України, зокрема суб`єктивна сторона.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення п.п. 2.10 «а», 18.1 ПДР України, і відповідно умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд доходить висновку, що у ОСОБА_1 був відсутній умисел на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди і в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами, у зв`язку із чим суд доходить до висновку, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, і провадження по справі підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись статтями 122-4, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 122-4 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неподання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Рожищенського районного суду

Волинської області Н.В. Шептицька