ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1444/24 Справа № 193/229/24 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Кривий Ріг

суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Шелудька А.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , директор ТОВ "САНАКО-ПЛЮС", РНОКПП: НОМЕР_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень,-

в с т а н о в и л а:

постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 20.01.2024 о 00:53 год., керувала автомобілем «Toyota Highlander», н/з НОМЕР_2 , на перехресті автодоріг Т0419 та Н-11, що в межах Софіївської ОТГ Криворізького району Дніпропетровської області, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

На зазначену постанову захисник адвокат Шелудько А.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останню, провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вважає, що постанова місцевого суду винесена із порушенням норма матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що відсутні будь-які згадки про підстави зупинки транспортного засобу , оскільки автомобіль перебував у нерухомому стані.

Зауважує, що місцевим судом необґрунтовано залишено поза увагою висновок КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР №188 від 20.01.2024 року та не надано оцінку діям працівників поліції.

Учасники адміністративного провадження повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, що не є перешкодою для розгляду справи за відсутності сторін.

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

Всебічно розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння особою, що керує транспортним засобом.

Згідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України - Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В силу ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 вищезгаданої статті у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом з результатами використання поліцейським спеціальних технічних засобів огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Суддя місцевого суду прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 20.01.2024 о 00:53 год., керувала автомобілем «Toyota Highlander», н/з НОМЕР_2 , на перехресті автодоріг Т0419 та Н-11, що в межах Софіївської ОТГ Криворізького району Дніпропетровської області, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, на вимогу працівника поліції відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Крім того, як слідує з рішення ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

В силу ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського, під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції наголосив, що направлення на огляд у медичний заклад останній не видається, а вона може пройти лише разом з працівниками поліції, при цьому, наголосивши, що ОСОБА_1 може самостійно пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд зауважує, що під час спілкування із працівником поліції була оголошена вимога про видачу направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі. Однак, вказана вимога залишилась без належного розгляду, а працівником поліції не здійснено будь-яких дій для роз`яснення та надання можливості реалізувати своє право на проходження огляду, враховуючи висловлену останньою недовіру до проходження огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів.

При цьому, згідно ч.ч.4, 5 ст.266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського; огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В силу ст.18 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини та інш.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вбачає ознаки введення працівником поліції в оману ОСОБА_1 , повідомивши що остання може самостійно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що зазначений огляд без присутності працівника поліції, в силу ст.266 КУпАП, не буде належним та достовірним доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції розцінює дії працівника поліції як спонукання до відмови на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому, надавши неправдиві відомості щодо можливості самостійно пройти означений огляд.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що на виконання поради працівника поліції що не відповідає законності, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , самостійно пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння та отримала висновок КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР №188 від 20.01.2024 року.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів.

В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.) Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»). ЄСПЛ зазначає, що застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»). Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року). Матеріалами відео фіксації та матеріалами справи підтверджено, що дії направлені на керування транспортним засобом особою, що має ознаки сп`яніння, виявлені поліцейськими, фактично була спровокована самими працівниками поліції, які у подальшому склади протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та необхідність закриття провадження по справі, справі про адміністративне

В силу ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та в межах матеріалів адміністративного провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Малофєва проти Росії» зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката Шелудька А.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА