Справа № 450/4770/23 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 33/811/109/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП, за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот гривень) з конфіскацією тварини собака породи «сембернар» біло-рижого окрасу, стать «сука», кличка «Берта».

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь держави.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 23.09.2023 близько 17 год. 20 хв. в с.Оброшино, вул. Миру, 23, ОСОБА_1 порушив правила вигулу та утримання собаки породи сембернар на кличку «Берта», що виразилось у тому, що собака вибіг з території подвір`я та вкусив малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отимав тілесні ушкодження у вигляді двох колотих ран лівої руки.

На постанову судді Повержук О. В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року та закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Апелянт зазначає, що суд в супереч ст.ст. 245, 245, 252, 280 КУпАП не здійснив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, не врахував його пояснень, потерпілої ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 .

Вважає, що висновки суду не відповідають матеріалам справи про адміністративне правопорушення, встановленим обставинам та доказами по справі, наслідком чого стало прийняття незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення суду.

Зазначає, що його син ОСОБА_5 є власником собаки сенбернар по кличці «Берта», який здійснює за нею догляд займається її дресируванням, що підтверджується паспортом тварини № НОМЕР_1 (а/с і 2-14), про що він неодноразово пояснював працівникам поліції та надав підтверджуючі документи, однак з невідомих мені причин склали протокол на нього, ОСОБА_1 , зазначивши, що саме його собака вкусила хлопчика, а відповідно протокол складено не на власника собаки. Тобто, працівниками поліції не доведено, що він є суб`єктом правопорушення передбаченого частиною 3 статті 154 КУпАП.

Апелянт наполягає на тому, що сенбернар по кличці «Берта» не кусав малолітнього ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 „ а собака лише обнюхувала дитину, жодної агресії до хлопчика собака не проявляла, тому йому не зрозуміло звідки у дитини з`явилися тілесні ушкодження у вигляді двох колотих ран лівої руки, оскільки між діями собаки сенбернара по кличці «Берта» та заподіянням шкоди здоров`ю (дві колоті рани лівої руки) - немає жодного причинно-наслідкового зв`язку.

Вважає, що в матеріалах адміністративної справи не достатньо доказів того, що саме собака сенбернар по кличці «Берта» вкусила хлопчика, так як до матеріалів справи не долучено необхідних матеріалів (документів), які дозволяють ідентифікувати тварину, яка підлягає конфіскації, матеріали справи не містять жодних відомостей про огляд та вилучення тварини - собаки, місця та особи (організації) у якої перебуває тварина, при цьому не зазначено ознак тварини: окрас, стать, кличка, вік собаки та інші прикмети, за якими вона має бути ідентифікована при проведенні її обов`язкової конфіскації, відсутність відповідних документів перешкоджає виконанню судового рішення в частині конфіскації тварини.

Стверджує, що суд першої інстанції не перевірив чи належить до його компетенції розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною З статті 154 КУпАП та розглянув справу по суті, з порушенням підвідомчісті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.154 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899634 від 27.09.2023, протокол прийняття заяви від ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.09.2023; довідку поліклініки КНП ПМР «Пустомитівська лікарня», виданою зав. приймального відділення про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23.09.2023 звертався з приводу кусаної рани в ділянці лівого передпліччя; поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Аналізуючи вищевказані докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей та беззаперечно в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено судом першої інстанції в основу прийнятого рішення і свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у ст. 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV, умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Кількість тварин, що утримуються, обмежується можливістю забезпечення їм умов утримання відповідно до вимог цього Закону. Місце утримання тварин повинно бути оснащене таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем. Утримання тварин у дитячих закладах допускається за умови забезпечення постійного догляду за тваринами відповідно до вимог цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно шкоду здоров`ю в результаті укусу собаки 23.09.2023 та визначено діагноз: кусана рана в ділянці лівого передпліччя (укус відомою собакою).

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не доведено, що він є суб`єктом правопорушення передбаченого частиною 3 статті 154 КУпАП є безпідставними, оскільки у своїх письмових поясненнях від 27.09.2023 ОСОБА_1 не зазначав про те, що не утримує собаки породи сембернар на кличку «Берта» та вказав, що не знімає з себе провини, вказавши також, що попередньо собака ніколи не вибігала з подвір`я та не нападала на людей.

А тому доводи апелянта про те, що він не є власником собаки та відсутністю у зв`язку з цим складу правопорушення, апеляційний суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за ч.3 ст. 154 КУпАП, внаслідок якої була заподіяна шкода здоров`ю малолітній дитині.

Щодо додаткового стягнення у виді конфіскації собаки, то відповідно до положень статті 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Встановлюючи додаткове стягнення у виді конфіскації тварини за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, законодавець переслідує мету превенції запобігти вчиненню нових правопорушень, оскільки утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, здатне в майбутньому повторно заподіяти шкоду здоров`ю інших людей.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП підтверджується фотознімками, поясненнями свідків, довідкою лікаря, а також дослідженими апеляційним судом під час апеляційного розгляду іншими доказами.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 154 КУпАП, оскільки він порушив Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження», що було встановлене в передбаченому законом порядку.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, в дохід держави з конфіскацією собаки накладене відповідно до санкції ч. 3 ст. 154 КУпАП .

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 154 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Ухвала набрала законної сили: 19.04.2024

Помічник судді Мирослава Беньо

Дата засвідчення копії: 19.04.2024