Справа № 164/667/23 Провадження №33/802/318/24 Головуючий у 1 інстанції:Токарська І. С.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Таровської А.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гейко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Гейко О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 25 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , різноробочого в ТОВ «Надровидобування»,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 . визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Визначено стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536, 80 гривень.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10 квітня 2023 року о 7 годині 24 хвилині на автодорозі напрямком Маневичі Галузія поблизу селища Маневичі гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Форд Сієра», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння: від водія було чути різкий запах алкоголю із порожнини рота. Огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія приладом «Драгер Алкотест» №6810, кількісний показник 0, 86%, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції, захисник Гейко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її незаконність та необґрунтованість. Захисник вказує, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає, стверджує, що був не згідний з результатом проведеного на місці зупинки огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 просив працівників поліції надати направлення для проходження огляду в медичному закладі або забезпечити таку можливість, однак поліцейськими його прохання було відхилено та складено протокол. Поміж тим, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в межах двох годин після складання протоколу було здано кров на дослідження вмісту алкоголю в крові в медичному закладі та отримано результат про відсутність алкоголю в крові ОСОБА_1 .

Отже, на думку сторони захисту, суд першої інстанції не дослідив належним чином докази та надав їм помилкової оцінки, що спричинило прийняття незаконного і необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Гейко О.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, доходжу такого висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника щодо заперечення законності оскарженої ним постанови судді, вважаю, що даних вимог закону при її винесенні місцевим судом дотримано не було.

Як стверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у провину ставиться порушення ним п. 2.9а ПДР, відповідно до якого останній, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вважаючи вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведеною, суддя таке своє рішення обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №070113 від 10 квітня 2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано наявну у нього ознаку алкогольного сп`яніння, на момент зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейським, зокрема, різкий запах алкоголю з порожнини рота; роздруківкою чеку результату проведення тесту з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810» із результатом 0,86%о; розпискою ОСОБА_2 , поясненнями працівника поліції СРПП ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Кушніра М.М.

Водночас, суд не взяв до уваги довідку КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» №1887/1-18 від 18 квітня 2023 року, якою встановлено, що вмісту алкоголю у крові ОСОБА_1 не виявлено, мотивуючи це тим, що оскільки на місці зупинки правопорушник не наполягав на його огляді в медичному закладі, а просив поліцейських не складати протокол.

Допитаний в якості свідка лікар ОСОБА_3 пояснити розбіжності у результатах дослідження крові в медичному закладі, який показав відсутність вмісту алкоголю в крові досліджуваного, та алкотестером, яким підтверджено наявність 0,86 проміле алкоголю в крові, пояснити не зміг.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати усі установлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Тоді як сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не може бути беззаперечним доказом доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Частиною 3 ст. 266 КупАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура огляду на стан сп`яніння, що проводиться поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, завершується у наступних випадках:

- проходженням водія такого огляду, про що складається акт огляду та в залежності від результатів складається відповідний протокол, до якого долучається вказаний акт за умови підтвердження стану сп`яніння та згоди водія з результатами такого огляду (п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок № 1452/735МВС);

- незгодою водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або з його результатами, що є правовою підставою для проведення огляду в закладах здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП), у зв`язку із чим водію виписується відповідне направлення.

Коли ж водій незгоден на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП), тобто огляд на стан сп`яніння не закінчується, а продовжується до встановлення чи спростування стану сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я з оформленням результатів такого огляду.

Втім, в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у зв`язку з його незгодою з результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, як про це правильно вказує захисник.

Крім того, відеозаписом нагрудної камери поліцейського чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 не був згідний з встановленим результатом огляду та бажав пройти огляд в медичному закладі, однак працівник поліції послався на те, що ОСОБА_1 уже раніше обрав варіант проходження згаданого огляду на місці зупинки транспортного засобу, а тому «сенсу проходити в лікарні немає» та буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

А також, на переконання апеляційного суду, не слід ототожнювати запитання працівника поліції про вибір варіанту проходження огляду на місці зупинки чи в медичному закладі на початку освідування з тією обставиною, що працівник поліції обов`язково повинен встановити у водія чи він згідний з результатом проведеного огляду і чи бажає він пройти огляд в медичному закладі в разі незгоди з ним.

Таким чином, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не лише не пропонувалося у зв`язку із незгодою з результатом проведеного огляду із застосуванням спеціального технічного засобу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а й було проігноровано його прохання забезпечити можливість проведення такого огляду в медичному закладі.

Отож, поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, тобто не дотримано визначеної нормативно-правовими актами процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких умов, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п.161., заява № 25).

Слід наголосити, що суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, вважаю, що оскаржена постанова судді стосовно ОСОБА_1 , не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами наявними у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника - є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Гейко Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 25 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду О. М. Клок