Справа № 456/580/24
Провадження № 3/456/511/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора КП «Стрийводоканал», українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу серії ААД №666628 від 24.01.2024, 24 січня 2024 року о 00 годині 09 хвилин, в м. Стрий по вул. Дрогобицька, 58 Львівської області, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6820 та проходження такого огляду в медичному закладі, водій ОСОБА_1 , відмовився на місці зупинки автомобіля. Дана подія зафіксована на нагрудну камеру поліцейського 1837, чим ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Зважаючи на належне сповіщення ОСОБА_1 , про розгляд адміністративних матеріалів, судом вирішено провести розгляд справи у його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.2 ст.268 КУпАП.

Захисник Дмитрович Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до суду клопотання про закриття провадження та звільнення ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із вчиненням такого в стані крайнього необхідності, мотивуючи тим, що 24 січня 2024 року ОСОБА_1 , керував транспортним марки Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , близько 24 год.09 на вул.Дрогобицька,58 в м. Стрий був зупинений працівниками поліції, оскільки керував транспортним засобом під час дії комендантської години.

ОСОБА_2 пред?явив документи, та перепустку яка надає право перебування на вулиці під час дії комендантської години. Під час спілкування працівники поліції почули запах алкоголю. ОСОБА_2 не заперечив, що виживав алкоголь, але вимушений як керівник підприєвства виїхати на об`єкт, для усунення аварії на насосній станції водозабору в с.Братківці Стрийського р-нутому, працівниками поліції складено протокол про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, 23.01.2024 року електромонтер КП Стрийводоканал, ОСОБА_4 , виявив , що о 21.15 год. зник зв?язок із свердловинами, про що не зміг повідомити головного енергетика та головного інжинера, так як зв?язок із ними був відсутній. У зв?язку із цим повідомив директора КП Стрийводоканал» про аварійну ситуацію. Оскільки відповідальні особи за усунення несправностей були відсутні, а зв?яязку із ними не було, ОСОБА_2 вимушений був діяти самостійно, для усунення аварії, яка мала призвести до припинення водопостачання у Стрийській Територіальній громаді.

Відповідно до плану реагування чергового персоналу при виникненні надзвичайних (аварійних) ситуацій на діючих водопроводах, водозабірних та каналізаційних насосних станція затверджених директором КГІ Стрийводоканал від 04.01.2022 року, у випадку виникнення аварійної ситуації , збоїв роботи насосів, пошкодження електроустановок, несправностей та збоїв системи дистанційного управління насосами, черговий персонал який перебуває на насосній станції, зобов`язаний терміново повідомити головного інжинера КП Стрийводоканал- та надати вичерпну інформацію про ситуацію яка склалась. В свою чергу головний інженер повинен повідомити директора та усіх причетниих до ліквідації наслідків. Директор у свою чергу з отриманням повідомлення про аварію на об`єктах водопостачання та водовідведення приймає рішення про необхідність повідомлення Черговому Стрийської міської ради.

Отже , ОСОБА_2 прийняв рішення, щодо усунення аварійної ситуації самостійно у зв?язку із відсутністю відповідальних осіб, та прибув на місце аварії, для її ліквідації, яка могла призвести до небезпеки, яка загрожувала, власності, правам і свободам громадян і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. Вналідок вчасного не усунення аварії могло призвести до тривалого припинення водопотачання, мешканців м. Стрий, Стрийського району та медичних закладів.

Аналогічні аварії траплялися і завдавали шкоди суспільству, що стверджується письмовими докази доданими до клопотання.. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002 № 2918-111, виробничий контроль у сфері питної води та питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання. У разі загрози виникнення надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру, пов`язаної з шкідливими наслідками для джерел або систем питного водопостачання, чи в умовах такої ситуації здійснюється спеціальний виробничий контроль за показниками якості питної води, які в кожному конкретному випадку додатково визначаються центральним органом виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я. Стаття 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) наводить вичерпний перелік обставин, які виключають можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності у разі вчинення нею адміністративного правопорушення, зокрема до цього переліку відноситься і крайня необхідність.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Відповідно до положень коментованої статті у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Схожа норма міститься у Кримінальному кодексі України, відповідно до ч. 1 ст. 39 якого не є злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в цій обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Так саме і в адміністративному праві не є адміністративним правопорушенням заподіяння шкоди охоронюваним законом про адміністративні правопорушення інтересам у стані крайньої необхідності. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дане правопорушення, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом серії ААД №666628 від 24.01.2024, відеозаписом події, іншими матеріалами справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що під час складення протоколу інспектором повністю дотримано вимоги ст.256 КУпАП, такий протокол складено уповноваженою особою, його форма та зміст повністю відповідають чинному законодавству.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо клопотання захисника Дмитрович Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про закриття провадження та звільнення ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із вчиненням такого в стані крайнього необхідності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (стаття 17 КУпАП).

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що ОСОБА_1 , сів за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`яніння для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода

Суд, розглянувши клопотання захисника, вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 , є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також, стосується безпеки інших учасників дорожнього руху, а тому зазначені в клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст.130 КУпАП, яка доведена повністю, а тому вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 , стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфікується правопорушення, у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 605,60 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст.ст. 33, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, й накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 /шістсот п`ять грн. 60 коп./ грн..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя: Р. Т. Шрамко