КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Суддя - Кулікова С.В.
№ 33/824/2885/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3797/24

20 травня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Кулікова С.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Мудрик Анастасії Ігорівни на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

-за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

-за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

- згідно ст. 36 КУпАП, остаточно ОСОБА_1 призначено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року, захисник Мудрик А.І., в інтересах ОСОБА_1 , 05 квітня 2024 року подала апеляційну скаргу, до якої долучено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначеної постанови судді. В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 28 березня 2024 року, тому строк подачі апеляційної скарги спливає 08 квітня 2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року узадоволенні клопотання захисника Мудрик А.І. про поновлення строку на апеляційнеоскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовлено, апеляційну скаргу на зазначену постанову повернуто особі, яка її подала.

05 квітня 2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Мудрик А.І. повторно звернулася з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року, до якої долучила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови судді. В обґрунтування клопотання посилалася на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 28 березня 2024 року, тому строк подачі апеляційної скарги спливає 08 квітня 2024 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, згідно з положеннями КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України).

Постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року винесена 13 березня 2024 року. Разом з тим, дана апеляційна скарга подана 05 квітня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_1 адвокат Мудрик А.І. вже зверталася з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року та клопотанням про поновлення строку із зазначенням тих самих підстав для його поновлення, що зазначені у повторному клопотанні, та постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року ( а.с.32-34) у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено та апеляційну скаргу повернуто.

Відповідно до ч. 10 ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Чинним процесуальними законом, який регламентує провадження у справах про адміністративне правопорушення в апеляційній інстанції, не передбачено перегляд постанови судді апеляційного суду щодо відмови в поновленні строку та повернення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Оскільки доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року є аналогічними доводам повторного клопотання, та вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, і їм була надана оцінка, то за наявності постанови Київського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року про повернення апеляційної скарги, суддя апеляційного суду не має правових підстав ухвалити інше рішення за аналогічним клопотанням, оскільки не наділений правом ревізувати судове рішення, ухвалене іншим суддею апеляційного суду.

В зв`язку з наведеним, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції не вбачає, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Мудрик Анастасії Ігорівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року відмовити, та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кулікова С.В.