ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1166/24 Справа № 205/1675/24 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 02 лютого 2024 року о 20 год. 55 хв у м.Дніпро, Новокодацький район, на пр.Металургів, біля буд.№4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, від керування транспортного засобу водій відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 рокута ухвалити нову постанову, якою не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортного засобу.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що він частково не погоджується з постановою суду першої інстанції, оскільки судом не враховані всі обставини вчинення адміністративного правопорушення та даних, які мають значення для вирішення справи.

Свою вину у вчиненні даного правопорушення визнає та щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює, що такі дії є вкрай неприпустимими та зробив для себе висновки, що така поведінка є неприйнятною. Наміру ухилятися від відповідальності не має. Раніше за аналогічне правопорушення ніколи не притягувався та такої поведінки не допускав.

Водночас, просить суд врахувати, що він проходжу службу в Збройних силах України, а саме у ВЧ НОМЕР_3 на посаді водія-санітара передового хірургічного відділення, та постійно задіяний в евакуації та перевезення поранених та звільнених з полону військовослужбовців.

За такого, позбавлення його права керування транспортними засобами строком на один рік, що вимагає санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, фактично призведе до неможливості виконання конституційного обов`язку щодо захисту держави та позбавить апелянта можливості виконувати важливу місію у важкий для нашої країни час, де йде війна у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Зважаючи на те, що у КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом апелянт посилається на діючий Кримінальний кодекс України, який має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та зазначає, що при розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності можливо застосування аналогії права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду

Перевіривши витребувані із Ленінського районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, повторно дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

За змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто, у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом. А тому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права, про що просить ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни або скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду: О.В. Рябчун