Номер провадження: 33/813/1185/24
Номер справи місцевого суду: 523/1201/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пилаєвої Вікторії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 731702 від 09.01.2024 року слідує, що 09.01.2024 року о 00 год. 42 хв., рухаючись в м. Одесі по пров.Газовий, 8, керував транспортним засобом «ВАЗ 21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкогольного сп`яніння з порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`янінням в медичному закладі охорони здоров`я у встановленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Пилаєва В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернулась із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання зазначала, що 05.03.2024 року в судовому засіданні при ухвалені оскаржуваної постанови ні вона ні її підзахисний не були присутні, лише 04 квітня 2024 року за допомогою ЄДРСР їй стало відомо, що повний текст оскаржуваної постанови опубліковано 21 березня 2024 року, крім того відповідно до заяви ОСОБА_2 встановлено, що остання просила видати копію оскаржуваної постанови 15 березня 2024 року, але ж відповідно до власноручного її напису повний текст постанови отримано нею лише 05 квітня 2024 року (а.с.21).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначала, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 ..

Зазначали, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, а в даному транспортному засобі знаходився разом із товарищами і щоб не змерзнути, запустив двигун вказаного автомобілю з метою зігрітися , тому вважав дії працівників поліції суперечать вимогам закону, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Стосовно відеозапису наявного в матеріалах справи зазначали, що він не містить фіксації керування ОСОБА_1 транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Вважали, що дані протоколу мають невідповідність обставинам події які відбувались на місці.

Посилались на те, що протокол не може бути єдиним доказом у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а так як іншими доказами вина Погріщака не підтверджується, то сам протокол про адміністративне правопорушення є недостовірним доказом.

Позиція апеляційного суду

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2024 року в судовому засіданні при ухвалені оскаржуваної постанови ні ОСОБА_2 ні її підзахисний не були присутні, 04 квітня 2024 року за допомогою ЄДРСР їй стало відомо, що повний текст оскаржуваної постанови опубліковано 21 березня 2024 року, крім того відповідно до заяви ОСОБА_2 встановлено, що остання просила видати копію оскаржуваної постанови 15 березня 2024 року, але ж відповідно до власноручного її напису повний текст постанови отримано нею лише 05 квітня 2024 року (а.с.21)..

Враховуючи викладене, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови стосовно ОСОБА_1 ..

Щодо суті апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положеннями чинної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, передбачено певний порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів та портативних відеореєстраторів як пристроїв, призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на службовому автомобілі або на форменому одязі поліцейського.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зокрема, розділом Х вказаної Інструкції визначено Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, згідно п. 4 якого огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз наведеного законодавства, що регулює виниклі правовідносини, свідчить про те, що законодавцем встановлено обов`язковість використання під час проведення ним огляду особи на стан сп`яніння технічних засобів відеозапису, і лише в разі неможливості їх застосування - фіксування результатів огляду у присутності двох свідків.

Вказане також свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора) ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 731702 від 09.01.2024 року, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_1 приписів п. 2.5 «Правил дорожнього руху», за що він притягається до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП; - диском відеофіксації з пвр 471472, 474483.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, апеляційним судом встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 731702 від 09.01.2024 року, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_1 приписів п. 2.5 «Правил дорожнього руху», за що він притягається до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП ;

- відеозаписом долученим до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатом дослідження якого знайшли своє підтвердження обставини вчинення адміністративного правопорушення, вказані у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, також встановлено, що на відеозаписі саме ОСОБА_1 , який повністю представив себе поліцейським, у ході бесіди сказав, що випив стакан пива (00:04:32 хв відеозапису), пояснював, що проїхав пів міста до місця даної зупинки і п`ять екіпажів перевіряли у нього документи і ніхто нічого йому не сказав, на пропозицію пройти процедуру освідування за допомогою тесту газоаналізатору драгер та медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі відмовився під відеозапис. До того ж з наявного відеозапису з відеорегістартратору автомобілю працівників поліції вбачається, що вищевказаний траспортний засіб був у динамічному русі, який надалі зупинився, про що вбачається увімкнення задніх фар, які вмикаються при натисканні на педаль гальмів;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та щвидкість реакції до КНП ОО МПЗ ООР від 09.01.2024 року о 00:57 год., в якому зазначено ознаки сп`яніння виявлені поліцейським, а саме : ризький запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубими порушенням та безпідставно не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Статтею 256 КУпАП та «Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376 встановлені вимоги щодо форми та змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, в силу ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з п. 9 розділу ІІ вказаної «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка; у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень); у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» - прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (повністю,без скорочень); у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчу є особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)); у графі «чи притягався (лася)до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності); у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Вказані реквізити протоколу в силу вимог п. 6 розділу ІІ зазначеної Інструкції заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою.

Згідно з п. 15 розділу ІІ, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

На переконання апеляційного суду, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений в установленому законом порядку, такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Виходячи з вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , складений належним чином, а доводи апеляційної скарги, що складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності, сприймається апеляційним судом як надмірний формалізм спрямований на ухилення від відповідальності за вказане адміністративне правопорушення, яке є суспільно небезпечним та наслідки якого у разі невиявлення працівниками поліції у порівнянні із ризиками до яких підводив оточуване суспільство, пасажирів які знаходились у вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_1 не є співмірними, а тому на підставі наявних доказів факт вчинення такого адміністративного правопорушення доведено належними та допустимими доказами.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що з відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, також встановлено, що на відеозаписі саме ОСОБА_1 , який повністю представив себе поліцейським, у ході бесіди сказав, що випив стакан пива (00:04:32 хв відеозапису), пояснював, що проїхав пів міста до місця даної зупинки і п`ять екіпажів перевіряли у нього документи і ніхто нічого йому не сказав, на пропозицію пройти процедуру освідування за допомогою тесту газоаналізатору драгер та медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі відмовився під відеозапис. До того ж з наявного відеозапису з відеорегістартратору автомобілю працівників поліції вбачається, що вищевказаний траспортний засіб був у динамічному русі, який надалі зупинився, про що вбачається увімкнення задніх фар, які вмикаються при натисканні на педаль гальмів. З огляду на, що апеляційний суд вважає, що в даному випадку доводи захисника ОСОБА_1 є необґрунтованими належними та допустимими доказами та такими, що суперечать обов`язкам водія в особі ОСОБА_1 ..

Стосовно доводів, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, а в даному транспортному засобі знаходився разом із товарищами і щоб не змерзнути, запустив двигун вказаного автомобілю з метою зігрітися , є такими, що невідповідають наявним доказам у справі у вигляді відеозапису, яким спростовано такі доводи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що з наявного в матеріалах справи відеозапису , на якому не міститься фіксації керування ОСОБА_1 транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає, що він є необґрунтованим, так як вищевказаними обставинами встановлено, що ОСОБА_1 , під відеозапис пояснював, що випив бокал пива та проїхав вже пів міста (00:04:32 хв відеозапису).

Доводи що дані протоколу мають невідповідність обставинам події які відбувались на місці не є слушними, та спростовуються наявними доказами у даній справі.

Клопотань про витребування доказів, допитів свідків, проведення судових експертиз спрямованих на підтвердження позиції захисту, ні під час розгляду справи в суді першої інстанцїі, ні під час апеляційного перегляду не заявлялось, а наявними доказами у матеріалах справи вину ОСОБА_1 доведено належним чином.

Отже, по справі не встановлено таких обставин, які б стали підставою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 30 квітня 2024 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький