Справа № 748/4698/23 Головуючий у 1 інстанції Кухта В. О.
Провадження № 33/4823/130/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі судді Акуленко С.О. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Гармаша М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Гармаша М.Ю. на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2023 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та у відповідності до ст. 36 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536 грн 80 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2023 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 по вул. Брешинського, 1 у смт. М.Коцюбинське, Чернігівського району, Чернігівської області, керуючи транспортним засобом марки «Форд Сієра», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на паркан господарства за адресою смт. М.Коцюбинське, вул. Брешинського, 1. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пошкоджено паркан. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а», п. 10.9 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник-адвокат Гармаш М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог, не заперечуючи факту вчинення ОСОБА_1 ДТП, не погоджуючись лише з тими обставинами, що перебував на його момент у стані сп`яніння, у частині притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржує.

Вважає, що поза розумним сумнівом суду не було доведено факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і усі сумніви мають тлумачитися на його користь.

Відеозапис, наданий суду, не фіксує обставин, що відбувались у час вчинення правопорушення згідно протоколу та містить підтвердження факту керування ОСОБА_1 у стані сп`яніння. Особа, на покази якої суд послався у рішенні (власник паркану), не був допитаний у суді, при цьому навіть на відео він не зазначав про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а повідомляє, що не бачив хто керував та хто був за кермом. Вважає, що сам факт перебування особи у стані сп`яніння не підтверджує, що така особа керувала транспортним засобом у такому стані. З показань ОСОБА_1 вбачається, що він здійснював керування задовго до спілкування з поліцейськими і був тверезий. Коли приїхали працівники поліції, то він сидів у автомобілі виключно для використання вологих серветок, оскільки впав у дворі та розбив носа. Такі його показання у суді підтвердила свідок ОСОБА_2 та показала, що в такому стані вона б йому не дозволила керувати автомобілем.

Проведений у лікарні медичний огляд на стан сп`яніння, апелянт вважає неналежним, оскільки достовірними вважаються дані лише тоді, коли вони отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результат яких зафіксовані в акті висновку. Тоді як у даному випадку лабораторні дослідження не проводилися. Застосування при цьому лікарем лише приладу «Драгер», який відповідно до строку дії сертифікату є простроченим більше ніж на 6 років, захисник вважає не може бути покладений у основу рішення суду про доведення перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння. Посилання суду першої інстанції на той факт, що ОСОБА_3 не оскаржив висновок закладу охорони здоров`я не відповідає висновку Верховного Суду від 27.01.2023 року у справі 340/2716/22, яким зазначено, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язкового оскарження такого висновку.

Також вказує, що медичний огляд проведений у лікарні з порушенням строку, передбаченого ч. 4 ст. 266 КУпАП (не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення), оскільки вчинення правопорушення зафіксовано о 00:30, а дані про проведений огляд зазначені о 02:35 год., що вказує на недійсність висновку.

Крім того, зазначає, що за відсутності сторони обвинувачення у даному процесі, суд взяв на себе сторону обвинувача, що призвело до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо вимоги безсторонності.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, зазначивши, що ДТП сталося випадково, а сідати за кермо в стані сп`яніння немає такої звички. Захисник Гармаш М.Ю. підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, наполягаючи, що рішення суду прийнято на припущеннях, оскільки жодними доказами не підтверджується факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Працівники поліції прибули на місце вже коли все відбулося, тому усі сумніви мають тлумачитися на користь особи, що притягається до відповідальності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколами про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, які судом першої інстанції були об`єднані в одне провадження, встановлено факт ДТП за участі водія ОСОБА_1 , що не оскаржується і апелянтом, тому в цій частині доводи у виді схеми ДТП не перевіряються. При цьому судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» ПДР.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який є тривалим та безперервним, встановлено, що працівники поліції прибули на виклик громадянина стосовно пошкодження належного йому паркану автомобілем ОСОБА_1 . Останній на місці повідомляв працівникам поліції, що вже відпочивав, коли почув характерний звук та, вийшовши, побачив, що автомобілем пошкоджено його паркан. У автомобілі на водійському сидінні був ОСОБА_1 , ніс якого був у крові, тому він викликав поліцію щоб його не звинуватили потім у побитті ОСОБА_3 за пошкоджений паркан. На відео вбачається автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , на задньому сидінні жінка, як потім з`ясувалося, свідок ОСОБА_2 , на багажному відділенні автомобіля знаходився шматок шиферу з паркану та характерні пошкодження на задній частині автомобіля.

Судом першої інстанції досить детально описані усі події, зафіксовані на відео, зокрема, заперечення як ОСОБА_1 так і свідком ОСОБА_2 керування ОСОБА_1 автомобілем, при цьому останній повідомляв, що не так здав назад, а ОСОБА_2 запевняла, що не дозволила б керувати йому автомобілем у такому стані. Жоден з них не заявляв, що ДТП відбулося раніше, коли ОСОБА_1 був тверезий. В подальшому працівниками поліції під час складення протоколу за фактом ДТП, працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 ознаки сп`яніння та запропоновано пройти огляд, від проходження якого на місці він відмовився, але у лікарню їхати погодився. При цьому, відчувши погане самопочуття, на його прохання було викликано карету швидкої медичної допомоги, після огляду лікарями якої та надання допомоги, він відмовився від отримання медикаментозної допомоги.

В подальшому відбувся огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, перебіг якого також зафіксований на відео та знайшов оцінку у рішенні суду першої інстанції, який визнав його належним та допустимим доказом, оскільки останній відповідає положенням Інструкції 1452/735 та Порядку № 1103, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки проведення лабораторних досліджень встановлено для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини і метою такого дослідження є саме виявлення або уточнення наявних речовин, а не рівня алкоголю у крові. Тому доводи апеляційної скарги про протилежне, безпідставні.

Тоді як проведений огляд у закладі охорони здоров`я за допомогою спеціальних технічних засобів не суперечить Порядку такого огляду. При цьому доводи апелянта про пропуск строку дії сертифікату приладу «Драгер 5510» спростовується свідоцтвом на повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, яке наявне у матеріалах справи та строк дії якого до 20.07.2024 року. Що також було предметом дослідження суду першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги про проведений огляд з порушенням двогодинного застереження, передбаченого ч. 4 ст. 266 КУпАП, то затримка у п`ять хвилин не може стати підставою для визнання результату, який у 6,5 разів перевищує допустиму норму, недійсним. При цьому судом першої інстанції взято до уваги, що така незначна затримка була об`єктивно обґрунтована, зокрема наданням медичної допомоги ОСОБА_3 , від отримання якої він у подальшому відмовився.

Таким чином, огляд на стан виявлення алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проведений у спосіб та у порядок, визначений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Зауважень до змісту процесуальних документів ОСОБА_3 не мав, в подальшому дії працівників поліції, працівників медичного закладу або медичний висновок не оскаржував. Посилання захисника на відсутність обов`язку оскарження висновку нормативно-чинними документами логічне та випливає із загальних норм оскарження дій чи рішень у разі незгоди з такими.

Таким чином, суд першої інстанції дослідженим доказам дав належну оцінку, оцінивши їх у сукупності, вірно дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані сп`яніння та правильно кваліфікував його дії в цій частині за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З врахуванням вище викладеного доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КПаАП необґрунтовані та не є підставою для скасування судового рішення.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, окрім іншого, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Адміністративне стягнення накладено судом у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступені його вини.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника адвоката Гармаша М.Ю. - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко