Справа № 489/8096/23
Провадження № 3/489/270/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

06 лютого 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №560329 від 26.11.2023 ОСОБА_1 інкримінується, що 26.11.2023 о 14.20 год. в м. Миколаєві по вул. 2-а Повздовжня, 2-Д, в порушення вимог п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, він керував транспортним засобом "ВАЗ 2108", д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, встановленого в медичному закладі КНП "МОЦПЗ" МОР згідно з висновком №958 від 26.11.2023.

ОСОБА_1 в судові засідання 26.01.2024 та 06.02.2024 жодного разу не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за вказаним у протоколі місцем проживання, повідомленим ОСОБА_1 під час складення протоколу, яке також є зареєстрованим місцем його проживання, а також по телефону та оголошенням на сайті судової влади. Для захисту своїх прав ОСОБА_1 залучив захисника, адвоката Михайлова Г.В., який після ознайомлення з матеріалами справи 31.01.2024 мав достатньо часу та можливостей для сформування позиції сторони захисту у вказаній справі та надати до суду відповідні заперечення проти протоколу. Таким чином, суддею було вжито всіх вичерпних заходів для виклику особи до суду та надано їй достатньо можливостей для захисту своїх прав та інтересів при розгляді вказаної справи в суді, зокрема з участю професійного адвоката.

В судове засідання 06.02.2024 захисник Злоби А.С. не з`явився, надіславши заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні. Однак до вказаної заяви не було додано будь-яких документальних підтверджень щодо неможливості явки захисника в судове засідання для розгляду вказаного протоколу. Окрім того зазначив, що ОСОБА_1 теж не зможе прибути у судове засідання.

При цьому від захисника до суду надійшли заперечення проти протоколу, згідно з якими останній просить закрити провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин не керував транспортним засобом та матеріали справи не містять доказів на спростування цих обставин.

При вирішенні вказаного клопотання суддя виходить з того, що суддя відкладає розгляд справи лише в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про належне його повідомлення, або коли повідомлені суду причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також у п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року ЄСПЛ констатував, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

При цьому ОСОБА_1 відомо, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно нього, що підтверджується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено про те, що протокол направляється для розгляду до вказаного суду. У зв`язку з цим, особа, відносно якої складено протокол, яка обізнана про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї перебуває на розгляді в суді, виходячи із практики ЄСПЛ, зобов`язана вживати заходів для того, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, зокрема отримати судову повістку та з`явитися до суду для розгляду вказаної справи.

Також відповідно до ст. 6 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суддя враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні.

Отже, оскільки причиною неявки до суду адвоката Михайлова Г.В. є надання переваги участі у розгляді іншої справи, що не є поважною причиною, та останній реалізував своє право викласти аргументи щодо протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , тому суддя вважає можливим розгляд справи за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з урахуванням письмових заперечень проти протоколу.

До того ж, суддя звертає увагу на те, що в заяві про відкладення розгляду справи захисником не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи.

Крім того, суддя виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Таким чином, беручи до уваги розумний строк розгляду справи, а також відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, суддя вважає, що є підстави для розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, з урахуванням їхньої обізнаності про судове засідання.

Також, суддя не бере до уваги твердження захисника про поважні причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами.

Дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.11.2023 № 958; відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських; довідку УПП в Миколаївській області від 27.11.2023), суддя дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Комплексний аналіз вказаної норми права свідчить про те, що відповідальність за статтею 130 КУпАП встановлено саме для особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само для особи, яка керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, згідно з пунктом 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, доказуванню в справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП підлягає не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а і те, що вказана особа керувала транспортним засобом, тобто була водієм з точки зору закону.

Проте судді не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних в протоколі обставин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що сторона захисту категорично заперечила.

Також на доданому до матеріалів справи диску відсутні відеозаписи, на яких би був зафіксований факт керування особою, відносно якої складено протокол, транспортним засобом, а лише зафіксовано, як вказаний транспортний засіб стоїть припаркованим біля краю проїзної частини із наявним у ньому пасажиром.

У зв`язку з цим, при розгляді справи в суді доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами не доведено, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим у посадової особи органу національної поліції були відсутні передбачені законом підстави для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні та до нього не додано доказів вчинення особою адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити її винуватість в інкримінованому правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий має суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247, 252, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко