Справа № 128/51/24
Провадження № 33/801/392/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач: Ковальчук О. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

30 квітня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Ковальчук О. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року постановою Вінницького районного суду Вінницької області визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

11 квітня 2024 року, не погодившись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В скарзі він заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, яке мотивоване тим, що про існування оскаржуваної постанови він не знав, розгляд справи було здійснено судом у його відсутність, копію оскаржуваної постанови він не отримував. Він дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 05 квітня 2024 року, коли мав змогу зателефонувати своєму захиснику. До цього часу ОСОБА_1 не міг нікому телефонувати, оскільки перебуває у лавах ЗСУ на посаді стрільця-снайпера 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти 1 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду від 27 лютого 2024 року задоволенню не підлягає з огляду на таке.

При розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що постанова суду першої інстанції від 27 лютого 2024 року надіслана до цього реєстру 28 лютого 2024 року, а забезпечено надання до неї загального доступу 29 лютого 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117297630).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв адвокат Білозор О.Г., що підтверджується ордером серії АВ №1114245 (а. с. 22).

01 березня 2024 року адвокат Білозор О.Г. отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується розпискою (а. с. 45).

07 березня 2024 року адвокат Білозор О.Г. подав апеляційну скаргу на цю постанов вперше, що видно із штампу на конверті, у якому вона надійшла (а. с. 58).

14 березня 2024 року на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення, з якого слідує, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 12 березня 2024 року (а. с. 64)

19 березня 2024 року постановою Вінницького апеляційного суду вказану вище скаргу повернуто скаржнику тих підстав, що адвокат Білозор О.Л., який підписав апеляційну скаргу і подав її в інтересах ОСОБА_1 , не додав до неї документів на підтвердження своїх повноважень (а. с. 61).

Після цього 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргу на цю ж постанову суду, що видно із штампу на конверті, у якому вона надійшла (а. с. 77).

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами) у учасника справи, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , звертаючись із апеляційною скаргою 11 квітня 2024 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, не надав достатніх доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а його твердження про те, що такий строк підлягає поновленню з огляду на те, що про оскаржувану постанову він дізнався 05 квітня 2024 року, не підтверджується жодними доказами. Натомість із матеріалів справи фактично вбачається, що така постанова була вручена його захиснику - адвокату Білозору О.Г. 01 березня 2024 року, а особисто йому 12 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а. с. 45, 64), із Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що до цієї постанови був наданий загальний доступ 29 лютого 2024 року, а тому ОСОБА_1 мав достатньо часу для реалізації свого права на апеляційне оскарження постанови суду.

Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що захисник Діденка В.В. вчиняв дії, спрямовані на оскарження цієї постанови раніше, зокрема подав апеляційну скаргу ще 07 березня 2024 року(вона була йому повернута), яка за змістом ідентична тій, що подав сам ОСОБА_1 вже 11 квітня 2024 року. Однак, апеляційний суд зауважує, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Повторне подання апеляційної скарги у цій справі з метою захисту інтересів ОСОБА_1 не відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної постанови суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань. А повернення попередньо поданої апеляційної скарги не відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржувала постанову суду.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України», за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду.

Також апеляційний суд наголошує на тому, що за ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені лише ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 185-1, ст. ст. 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Із вказаного можна зробити висновок, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, відтак розгляд справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 не є безумовною підставою для поновлення йому строку на апеляційне оскарження, адже початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення прив`язується до дня винесення цієї постанови і лише у разі наявності поважних причин, підтверджених належними доказами, такий строк може бути поновлений.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що скаржник не навів та не надав достатніх доказів, які свідчили б про належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, не навів поважних причин пропуску цього строку, апеляційний суд вважає, що такий строк не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук