ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/922/24 Справа № 196/1533/23 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Бойка Юрія Олександровича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого електриком на АБК "Дніпро", мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При обставинах зазначених в протоколі, 06 грудня 2023 року близько 21.40 год. в смт Царичанка по вул.Степова, водій ОСОБА_1 керував автомобілем М 21412 н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія під відеофіксацію на портативний реєстратор за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 ARBL-0852, повірка чинна до 15.11.2024, після проведення огляду цифровий показник приладу містив значення 0,82%, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Бойко Ю.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, в порушення вимог ст. 283 КУпАП, виклав прийняте у справі рішення без зазначення того, за яке саме діяння ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в чому полягали ознаки об`єктивної сторони такого діяння.

Вказує, що суд проігнорував вимоги ст. 62 КУ; відсутні жодні допустимі і належні докази про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 о 21 годині 40 хвилин 06.12.2023 року; відсутні жодні допустимі і належні докази про факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння. Драгер є несправним, оскільки в ньому наявна похибка при визначенні температури навколишнього середовища.

Також зазначає, що суд не залучив сторону обвинувачення; ухилився від вирішення клопотання про призначення та проведення судової технічної експертизи СТЗ; порушив визначену законом процедуру прийняття до свого провадження і розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Захисник Бойко Ю.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Рішення суду першої інстанції про визнання винуватим ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та обґрунтованими.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Районний суд дотримався вказаних вимог закону при розгляді справи.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими районним судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення в якому викладено обставини правопорушення, рапортом працівника поліції, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , роздруківкою з технічного засобу Драгер, актом огляду на стан сп`яніння, відеозаписом.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 447852 від 06.12.2023 року вбачається, що 06 грудня 2023 року близько 21.40 год. в смт Царичанка по вул.Степова, водій ОСОБА_1 керував автомобілем М 21412 н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія під відеофіксацію на портативний реєстратор за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 ARBL-0852, повірка чинна до 15.11.2024, після проведення огляду цифровий показник приладу містив значення 0,82%, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

З відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається як о 21:41 годин 06.12.2023 року здійснюється розмови між працівниками поліції та ОСОБА_1 біля транспортного засобу останнього, здійснюється перевірка документів, розяснюються його права та підстави зупинки транспортного засобу. Надалі, працівник поліції запитує ОСОБА_1 чи вживав він сьогодні алкогольні напої, на що останній повідомляє про вживання пива. Працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння за допомогою алкотестера Драгер або в медичному закладі, на що останній погоджується на проведення огялду на стан спяніння за допомогою алкотестера Драгер.

Також, на відеозаписі зафіксовано процедуру проходження огляду на стан спяніння. За результатами огляду прилад Драгер показує результат 0,82 проміле, незгоду з його результатами ОСОБА_1 не заявляв та на запитання працівника поліції відповів, що заяви та клопотання відсутні.

Даним відеозаписом та письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 спростовується твердження захисника, про те, що відсутні жодні допустимі і належні докази про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 о 21 годині 40 хвилин 06.12.2023 року, оскільки в них чітко зафіксовані пояснення самого ОСОБА_1 , який зазначив, що 06.12.2023 року, о 21.40 годин він керував траспортним засобом та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, вину визнав повністю.

Наявною в матеріалах справи роздруківкою з приладу Драгер спростовуєтья й твердження сторони захисту про те, що відсутні жодні допустимі і належні докази про факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння. Драгер є несправним, оскільки в ньому наявна похибка при визначенні температури навколишнього середовища.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII (зі змінами) термін періодичної повірки засобів вимірювань використовується в такому сенсі перевірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірники вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «градуювання» та міжповірочний інтервал вказаних приладів становить 1 рік.

Для використання приладів у професійній діяльності в підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я, службах охорони праці та безпеки підприємств необхідно своєчасне проведення операцій «Сервісне обслуговування», «Калібрування» та «Повірка» принаймні 1 раз на 12 місяців.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено результат тесту від 06.12.2023 року до приладу «Драгер 6810» з якого вбачається дата останнього калібрування даного пристрою 15.11.2023 року.

Також, з відеозапису вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено 06.12.2023 року о 21.51 годин, що збігається з часом вказаним у роздруківці з технічного засобу Драгер.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що прилад Драгер був справним на момент огляду ОСОБА_1 та наявна роздруківка з нього дійсно підтверджує перебування останньої в стані алкогольного спяніння. Крім того, сам факт вживання алкогольних напоїв не заперечувався й ОСОБА_1 .

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених вище доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не залучив сторону обвинувачення не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки судом було здійснено спроби щодо залучення прокурора до розгляду даної справи, однак від керівника Слобожанської окружної прокуратури надійшов лист про відсутність процесуального порядку участі прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

Слушними є доводи апелянта про те, що суд ухилився від вирішення клопотання про призначення та проведення судової технічної експертизи СТЗ, однак, враховуючи встановлені обставини справи та вимоги ст. 273 КУпАП, апеляційний суд вважає, що залучення експерта в даному провадженні не є необхідним, оскільки наявні докази не викликають потреби у спеціальних знаннях.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив визначену законом процедуру прийняття до свого провадження і розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки норми КУпАП не передбачають обовязку суду постановлення судового рішення про відкриття провадження.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до викладу положень КУпАП, судової практики Європейського суду з прав людини, Конституції України, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на які захисник акцентував увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Також апеляційний суд виходить з того, що процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Бойка Юрія Олександровича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун