Справа № 643/4596/24
Провадження № 3/643/1968/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 Суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна А.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №606621 від 13.04.2024, водій ОСОБА_1 13.04.2024 о 12.38 год в м. Харкові, вул. Георгія Сковороди, поблизу будинку 54, керував транспортним засобом KIA OPTIMA д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» в установленому законом порядку. З результатом не згодний.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гринишин Є.В. в судовому засіданні вказав, що вина його підзахисного в інкримінованому йому діянні не доведена, а ті істотні порушення процедури огляду та порушення, допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не дають можливості притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП виходячи із наступного. Відповідно до положення частин першої третьої статті 256 КУпАП - У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Зі змісту частини першої статті 130 КУпАП вбачається, що водіям наземних транспортних засобів заборонено керування ними в тому числі у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року - Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як пояснив його клієнт, він не керував 13 квітня 2024 року о 13:38 годині за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, поблизу будинку № 54 керував ТЗ марки Kia Optima д.н.з. НОМЕР_2 , так як приїхав за вказаною адресою із товаришем ОСОБА_2 , 14 грудня 1991 року, який був за кермом вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення автомобіля, саме він не справився з керуванням та при паркуванні допустив зіткнення із ТЗ ТЗ Hyuindai i30 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому ОСОБА_3 викликав поліції та після огляду автомобілів було виявлено, що у них відсутні пошкодження, водіями було вирішено скласти «європротокол». А вже після того, як водії дійшли згоди про можливість оформлення документів таким чином, ОСОБА_2 пішов по своїх справах, а його підзахисний залишився на місці події для оформлення відповідного протоколу. По приїзду працівники поліції вирішили, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом, оскільки саме він разом із ОСОБА_3 оформлював європротокол, а тому виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ, на що ОСОБА_1 погодився, але неодноразово пояснював, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом, однак ці його усні заяви залишились поза увагою працівників поліції. ОСОБА_1 дійсно в цей день вживав алкоголь, випив декілька пляшок пива, однак автомобілем не керував, так як був його пасажиром.

Тобто, всупереч вказаних вище норм закону працівники поліції склали протокол відносно пасажира, що не передбачено чинним на той момент КУпАП та іншими нормативними актами. Працівники поліції вимагали проходження огляду на стан сп`яніння пасажиром у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ хоча його проведення для пасажирів не передбачене чинним законодавством України. Пасажирам наземних транспортних засобів не було заборонено чинним на той час законодавством України перебувати в авто (на пасажирському сидінні) у стані алкогольного сп`яніння та такі пасажири не зобов`язані проходити огляд на стан сп`яніння.

У подальшому після складання протоколу відносно ОСОБА_1 саме ОСОБА_2 було передано автомобіль для управління, що свідчить про те, що у останнього не було ознак алкогольного сп`яніння та він не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, матеріали справи не містять направлення ОСОБА_1 на проведення огляду до КНП ХОР ОКНЛ, а тому незрозуміло з яких підстав його було доставлено до лікаря нарколога та чому саме до цього.

Так, відповідно до пункту шостого Постанови КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу або швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Постанова КМУ № 1103, в усіх відмінках) - Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно пункту восьмого розділу ІІ спільного наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв наземних транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (у подальшому Наказ № 1452/735, в усіх відмінках) - Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Таке направлення працівником поліції не складалось та у матеріалах справи відсутнє, а огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці події працівниками поліції не проводився, ОСОБА_4 навіть ніхто не запропонував пройти такий огляд на місці події, що підтверджується матеріалами справи, оскільки останні не містять доказів цьому.

Так, відповідно до пункту шостого спільного наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно ж пункту десятого спільного наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Форма зазначеного Акту наведена у додатку № 2 до спільного наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відсутність такого Акту у матеріалах справи доводить твердження сторони захисту що такий огляд на місці події не проводився, а тому працівники поліції не мали законних на те підстав направляти ОСОБА_1 для проведення огляду у медичний заклад.

Окремо хочеться зупинитись і на відсутності у матеріалах справи Направлення на огляд ОСОБА_1 до КНП ХОР ОКНЛ, яке передбачено пунктом восьмим спільного наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», який вказує, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відсутність вказаних документів у матеріалах справи свідчить про те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що відповідно до положення статті 266 КУпАП свідчить про недійсність результатів такого огляду.

Крім того, звернув увагу суду на наступне: з відповіді № 17-04/18604/2-24 від 05 травня 2024 року Міністерства охорони здоров`я на адвокатський запит адвоката Гринишина Є.В. № від 28 квітня 2024 року повідомило, що за місцем провадження господарської діяльності з медичної практики Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, підприємству дозволено займатись наступними видами діяльності клінічна біохімія, наркологія; за спеціальністю молодших спеціалістів з медичною освітою: сестринська справа.

Тобто, у вказаному місці провадження господарської діяльності Комунальному некомерційному підприємству Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не було дозволено займатись лабораторною справою (клінікою), що у свою чергу свідчить про недопустимість Висновку № 1044 від 13 квітня 2024 року, як такого, що отриманий без ліцензії на право провадження за цією адресою господарської діяльності.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД та номеру 606621 його було складено саме за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, що повністю доводить твердження сторони захисту та вказує на недопустимість Висновку № 1044. Тим більше, як пояснив мені мій підзахисний його відвезли саме до КНП ХОР ОКНЛ, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А та нікуди більше не доставляли, а висновок був готовий орієнтовно через 20-25 хвилин, що за такий короткий строк на дозволяло відібрати у нього аналіз сечі, відвезти його до місця провадження господарської діяльності з медичної практики з видом діяльності лабораторна справа (клініка), здійснити аналіз, повернути результат та у подальшому скласти висновок, що ще раз доводить обґрунтованість тверджень захисника про недопустимість доказу.

Відповідно до положення частини п`ятої статті 266 КУпАП - Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Враховуючи викладені вище обставини, з урахуванням того, що огляд ОСОБА_1 був проведений з істотним порушенням вимог КУпАП, його результати є недійсними та не підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Згідно положення частини третьої статті 62 Констиуції України - Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 284 КУпАП - По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов про закриття справи.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У відповідності з пунктом 4.1. Рішення КСУ від 22.12.2010 №23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, отже, у тому числі, й на закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав та основоположних свобод 1950 року і практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 (справа №15175/89), зокрема у пункті 33 зазначеного рішення, ЄСПЛ встановив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності з пунктом 31 рішення ЄСПЛ у справі «Маліж проти Франції» (справа №26135/95), суд постановив, що у разі, якщо адміністративне правопорушення передбачає покарання у вигляді можливого позбавлення права керування транспортним засобом, то таке покарання є «кримінальним» у сенсі Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року та на нього розповсюджуються гарантії, встановлені статтею 6 Конвенції.

Практика ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Кримінально-правову суть КУпАП визнав сам уряд України у справі ЄСПЛ «Надточій проти України», де Уряд зазначив, що КК України та КУпАП визначають, які діяння є злочинами та адміністративними правопорушеннями, та передбачають відповідальність за їх вчинення, що визначає їх карну кримінально-правову суть (пункт 17 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», заява №7460/03).

Стандарти, які встановлено Конвенцією для кримінального провадження, поширюються ЄСПЛ також на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення, оскільки справі про адміністративне правопорушення по своїй суті є притаманним кримінальний характер (пункт 39 рішення ЄСПЛ від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява №16347/02).

Вважає, що враховуючи тяжкість покарання, притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП носить чітко виражений кримінально-правовий зміст в розумінні ЄСПЛ, оскільки результатом притягнення до відповідальності є позбавлення права управління транспортним засобом на певний строк.

Відповідно, повинен має бути застосований принцип презумпції невинуватості. Особі, яка притягається до відповідальності повинні були бути надані гарантії справедливого суду, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Справа повинна була розглядатися справедливим і неупередженим судом на підставі належних і допустимих доказів.

А з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява№ 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Крім того, вважаємо, що порушення, допущені при складанні адміністративного протоколу роблять його недопустимим доказом наявності вини в діях мого підзахисного і, як наслідок, неможливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Просив провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що 13.04.2024 його товариш ОСОБА_1 попросив повозити його на автомобілі Kia Optima д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки він збирався зустрітися з декількома людьми і не виключав, що буде вживати алкогольні напої. На вулиці Григорія Сковороди (Пушкінській), біля магазину «Антошка» близько 12.30 при паркуванні здійснив зіткнення з автомобілем Hyuindai i30 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який викликав поліцію. Після огляду транспортних засобів механічних пошкоджень виявлено не було і вони вирішили роз`їхатися. Він припаркував автомобіль біля магазину «Антошка». Йому зателефонувала дружина і поросила терміново приїхати до метро «23 Серпня», він зачинив автомобіль, віддав ключі ОСОБА_1 та поїхав. Потім в телефоні він побачив декілька пропущених викликів від ОСОБА_1 . Коли він зателефонував ОСОБА_1 , останній повідомив, що під`їхала патрульна поліція і затримала його для освідчення на стан сп`яніння. Як тільки він закінчив свої справи, зателефонував ОСОБА_1 спитати де він знаходиться. Дізнавшись адресу поїхав до нього на вул. Ахієзерів,18А в наркоцентр. Неодноразово повідомляв працівникам поліції, що саме він був за кермом та потрапив у ДТП, на що отримав відповідь, що вони вже склали протокол і його пояснення не мають сенсу. Після цього працівник поліції передав йому автомобіль для подальшого управління.

Суддя вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Гринишина Є.В., свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали встановив наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог п. 2.9 «а» ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом.

Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 «а» ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці.

Відповідно до протоколу серії ААД №606621 від 13 квітня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 13 квітня 2024 року о 13:38 годині за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, поблизу будинку № 54 керував ТЗ марки Kia Optima д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ в установленому законом порядку. З результатами не згоден.

Так, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав при цьому, на противагу складеному протоколу працівниками поліції, в судовому засіданні захисник адвокат Гринишин Є.В. зазначив, що матеріали провадження не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції саме під час руху транспортного засобу. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні також зазначив, що саме він керував транспортним засобом 13.04.24, про що неодноразово повідомляв працівників поліції.

Вказані пояснення сторони захисту знайшли своє підтвердження дослідженням матеріалів справи, з яких можна зробити однозначний висновок, що водій ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції в часі, вказаному в протоколі, та знаходився в автомобілі, що перебував в статичному положенні.

Так, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Згідно з п. 6 Розділу II Наказу № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026 (далі - Інструкція), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

За визначеннями п. 3 розділу І Інструкції, відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; п.1 розділу III вказує, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія;

портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Згідно із п. 4 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського.

Згідно п. 3 розділу 2 Інструкції Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку), який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Таким чином, як убачається із вище наведених положень чинного законодавства та відомчих нормативно-правових актів, під час здійснення своїх повноважень поліцейськими повинен використовуватися портативний відеореєстратор, отриманий за підписом у відповідному підрозділі поліції, та закріплений на форменому одязі працівника поліції, та відеозапис саме з такого реєстратору є допустимим доказом наявності тих чи інших подій зафіксованих на ньому, оскільки саме з відеозапису, здійсненого на відеореєстраторі вбачається час та дата фіксації тих чи інших подій.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п. 27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну, а тому зазначене не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Тобто має місце недотримання поліцейським Інструкції №1026 щодо порядку роботи та застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відео реєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації події, яка б підтверджувала хід такої події під час зупинки транспортного засобу.

З огляду на викладене, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 130, 221, 247, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.М. Задорожна