Провадження № 3/638/869/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Тимченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2023 року в провадження судді Тимченка А.М. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.9а ПДР України, 16 грудня 2023 року о 21 годині 22 хвилині, в м. Харкові по вул. Дерев`янко, 1В, керував транспортним засобом Mercedes-Benz GLE3500, д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820. Результат огляду позитивний 0,56 проміле, тест №2282. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. За вказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284599 від 16.12.2023. Свідки не залучались, проводилась відеофіксація.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його захисник адвокат Дяченко Володимир Юрійович подав письмові заперечення на протокол, в яких просив суд справу закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП або у разі визнання винним ОСОБА_1 при призначенні покарання не застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами та обмежитись накладенням штрафу. Заперечення щодо протоколу обґрунтував тим, що матеріалами справи факт керування транспортним засобом гр. ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння відеозаписом не підтверджується. Працівниками поліції були спотворені, не підтвердженні доказами обставини об`єктивна сторона правопорушення, що стали підставою для складання протоколу від 16.12.2023 р. за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 . На відеозаписі відсутнє представлення поліцейського (не названо прізвище, посаду, спеціальне звання), яким було зупинено транспортний засіб перед гр. ОСОБА_1 , що грубо суперечить імперативним вимогам ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію». В той же час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів здійснювалося зовсім іншим невідомим поліцейським. Поліцейський не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу. У протоколі в 7 рядку є виправлення часу. На відеозаписі з бодікамер не видно як ОСОБА_1 пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення. Поліцейським ОСОБА_2 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП: без встановлення ознак алкогольного сп`яніння; без належного пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Поліцейським порушено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не роз`яснено прав і обов`язків при складанні протоколу, зупинка транспортного засобу була здійснена з порушенням ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». До протоколу долучено недопустимий доказ рапорт. Звертає увагу, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні документи, що підтверджують: кому в управління було передано ТЗ; розписка особи, кому в управління передано ТЗ; відомості, що підтверджують, про те що ОСОБА_1 відомо про передачу його ТЗ іншій особі. Також захисник, посилаючись на Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968, а також окрема постанови судів апеляційної інстанції, зазначив, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле. Оскільки згідно технічних характеристик приладу «Drager Alkotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/- 0,06 проміле - у діапазоні від 0 до 0,8 проміле, а у ОСОБА_1 встановлено наявність алкоголю на рівні 0,56 проміле, тому ОСОБА_1 не знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Дяченко В.Ю. просив суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з підстав, що викладені у письмових поясненнях, а у разі притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності просив врахувати постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року по справі 615/1508/23, та відповідно до ст.7 КУпАП, застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП, а саме штраф без позбавлення права керування транспортним засобом.

Дослідивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9а ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судовим розглядом встановлено, що 16 грудня 2023 року о 21 годині 22 хвилині, в м. Харкові по вул. Дерев`янко, 1В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz GLE3500, д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820. Результат огляду позитивний 0,56 проміле, тест №2282. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України,, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідки не залучались, проводилась відеофіксація.

Внаслідок зазначених подій працівником поліції складено протоко л про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284599 від 16.12.2023.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім зазначеного вище протоколу, також підтверджується:

- направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 16.12.2023;

- роздруківкою газоаналізатора «Drager» ARHF-0014, тест № 2282, результат 0,56 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 16.12.2023, де зафіксовані результати огляду ОСОБА_1 0,56 проміле;

- рапортом інспектора УПП в Харківській області Є. Аля`єва;

- відомостями відеозапису зі стаціонарного відеореєстратора, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та відомостями відеозапису з нагрудної камери поліцейського №472779, 4750556, на якому зафіксовано, що поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд було проведено зі згоди водія та зафіксовано результат огляду позитивний 0,56 проміле, з яким ОСОБА_1 був згоден, у зв`язку з чим водій не направлявся в медичний заклад для проходження медичного огляду. Після чого працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 Відеофіксація проводилась безперервно.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256,265-2,266,268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відповідно довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області, згідно облікових даних ІПНП ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 10.11.2010.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вищезазначені докази належними, допустимими та достатніми для висновку про факт керування водієм ОСОБА_1 16 грудня 2023 року о 21 год 22 хв. транспортним засобом Mercedes-Benz GLE3500, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП керування транспортним засобом водієм у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту щодо відсутності складу адміністративного правопорушення суд сприймає критично, як спосіб самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки такі доводи спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами у справі про адміністративне правопорушення, і, окрім того, жодним чином не спростовують порушення водієм п. 2.9.а) ПДР України, який забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, безпідставними є доводи, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки на відеозапису зі стаціонарного відеореєстратора зафіксовано, як ОСОБА_1 керував належним йому автомобілем та був зупинений працівниками за порушення ПДР України. Доводи про те, поліцейський не представився перед ОСОБА_1 також не звільняють обов`язку останнього дотримуватися п.2.9.а) ПДР України. Тим більше, з відеозапису вбачається, що у водія не було сумнівів у тому, що його зупинили працівники поліції. Проведення огляду іншою особою, ніж та, що склала протокол, жодним чином не спростовує порушення водієм п.2.9.а) ПДР України та не свідчить про недійсність огляду, оскільки Інструкція № 1452/735 не ст. 266 КУпАП не містить імперативної вимоги щодо проведення огляду та складання протоколу однією особою. Також безпідставними є доводи про відсутність ознак алкогольного сп`яніння, оскільки такі ознаки зазначені як у протоколі, так і акті огляду та у направленні. При цьому, жодних заперечень щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння водій, під час проходження огляду, не висловив. Щодо рапорту працівника поліції, суд зазначає, що незалежно від його допустимості, вина водія у порушенні п. 2.9.а) ПДР України підтверджується сукупністю інших доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду, відеозаписом та направленням, а тому вирішення питання щодо допустимості рапорту поліцейського як доказу у справі жодним чином не впливає на наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд погоджується з доводами захисника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом в порядку ст. 266 КУпАП, однак зазначена обставина свідчить про невиконання працівником поліції обов`язку, передбаченого законом, однак жодним чином не звільняє водія від відповідальності за порушення п. 2.9.а.) ПДР України.

Безпідставними є доводи захисника про те, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974, зі змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01.05.1971, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0.50 г чистого алкоголю на літр крові або 0.25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно з п. 7 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Віденська Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0.25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0.2%.

Щодо посилань захисника на аналогічні правові висновки, які містяться в постановах апеляційних судів, суд зауважує, що відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, для єдності судової практики значення мають висновки лише Верховного Суду, а тому висновки апеляційних судів, висловлені в інших справах не носять ані рекомендаційного, ані обов`язкового характеру при розгляді цієї справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для врахування постанови Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року по справі 615/1508/23 та застосування норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і призначення стягнення більш м`якого, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП, а саме штраф без позбавлення права керування транспортним засобом. Крім того, суд наголошує, що Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП). Нормами КУпАП не передбачено ані застосування більш м`якого стягнення, передбаченого ст. 130 КУпАП, ані застосування аналогії закону. Водночас санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативні основне та додаткове покарання.

При накладенні стягнення, відповідно до ст. ст. 33-35 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, тому вважає, за необхідне застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті 130 КУпАП, за якою кваліфіковані його дії з позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Таким чином, одночасно з накладенням адміністративного стягнення суд, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягує з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.ст. 307, 308 КУпАП, у разі несплати штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя А.М. Тимченко