ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9145/23 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 33/818/152/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Варламова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Варламова Д.В. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 28.08.2023 року о 13:38 год. водій ОСОБА_1 в м. Харкові по пр-ту Льва Ландау, 223, керував транспортним засобом «Субару», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Водій погодився проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Згідно висновку № 2321 від 28.08.2023 КНП ХОР «ОНД» водію ОСОБА_1 встановити заключний діагноз не можливо через відмову здати біологічне середовище потрібної кількості, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Варламрв Д.В. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також посилався нате, що у працівників поліції не було правових підстав для складення протоколу стосовно ОСОБА_1 за порушення вимог п. 2.9А ПДР України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Варламова Д.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення; рапорт працівника поліції; направлення на огляд водія; висновок щодо результатів медичного огляду, а також відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_1 28.08.2023 року керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, дуже звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Водій погодився проїхати до медичного закладу для проходження медогляду на стан наркотичного сп`яніння. Згідно висновку водій ОСОБА_2 встановити заключний діагноз неможливо через відмову здати біологічного середовища потрібної кількості.

Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також його власноручні пояснення, як у самому протоколу так і на окремому аркуші.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності працівників поліції під час складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, ані ОСОБА_1 , ані його захисник не заперечували, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, що свідчить про те, що саме ОСОБА_1 є водієм, а тому саме він є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що вочевидь спростовує такі твердження захисника.

Крім того, з відомостей протоколу об`єктивно вбачається, що що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме за те, що відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Проте захисник посилається на те, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад правопорушення за порушення вимог п. 2.9А ПДР України.

Отже, належить врахувати те, що порушення п. 2.9А ПДР України не зазначено працівниками поліції в протоколі, а тому такі дії не ставились в провину ОСОБА_1 .

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, аналізуючи цю статтю поза розумним сумнівом вбачається, що відповідальність передбачена не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також і за відмову водія пройти огляд на стан відповідного сп`яніння.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження апелянта про те, що відповідальність за ст. 130 КУпАП передбачена лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння є необґрунтованим, а тому суд ставиться до них критично.

Крім цього, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 4).

З відомостей відеозапису дійсно вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, які під час спілкування з ним виявили у останнього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд.

Однак, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 9) вбачається, що згідно висновку 2321від 28.08.2023 року водій ОСОБА_1 встановити заключний діагноз неможливо через відмову здати біологічного середовища потрібної кількості.

Відповідно до відомостей висновку щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.08.2023 року за № 2321, вбачається, що ОСОБА_1 заключний діагноз встановити неможливо за відсутності біологічного середовища (сеча) Здати біологічне середовище (сеча) не зміг.

Поряд з цим належить взяти до уваги, що під час коли водій погоджується пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. працівники поліції повинні доставити водія у такий заклад. Проте, огляд водія проводиться медичними працівниками закладу охорони здоров`я лише за добровільною згодою водія. Примусово ані працівники поліції, ані медичні працівники не мають процесуальної можливості провести такий огляд.

ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак не надав достатньої кількості біологічного середовища. Однак з матеріалів справи вбачається, що останній впродовж тривалого часу перебував у закладі охорони здоров`я та навіть пив воду, що обумовлювало його здати відповідну кількість біологічного середовища.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 8) вбачається, що «… я не отказываюсь сдать анализ, но наверное из-за сильного волнения чисто физиологически не смог.»

Такі відомості свідчать, що ОСОБА_1 дійсно не надав достатньої кількості біологічного середовища для проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , погодившись пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, умисно затягував його проведення та маючи достатній час для проходження огляду не надав достатньої кількості зразку внутрішнього середовища, що, враховуючи відсутність можливості примусового відбору у ОСОБА_1 зразків внутрішнього середовища, працівниками поліції було об`єктивно розцінені такі дії останнього, як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Ці відомості поза розумним сумнівом спростовують твердження захисника про те, що ОСОБА_1 надав зразки внутрішнього середовища для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. не керував автомобілем.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 9), ОСОБА_1 був відсторонений від керування автомобілем, який залишився на місці його зупинки без порушення ПДР.

Крім того, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 4), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно складав іспит на знання вимог ПДР та повідомив, що він їх знає.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що, поза розумним сумнівом, свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 28 серпня 2023 року, ОСОБА_1 близько 13 год. 38 хв. в м. Харкові керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння. Пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі погодився, однак безпосередньо у закладі охорони здоров`я поводив себе таким чином, що його дії працівниками поліції були розцінені як відмова від проходження відповідного огляду, оскільки не надав достатньої кількості біологічного середовища для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Відповідно до чинного законодавства у працівників поліції та медичних працівників відсутня процесуальна можливість примусово відібрати зразки біологічного середовища у ОСОБА_1 .

Отже, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Варламова Д.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков