Номер провадження: 33/813/171/24
Номер справи місцевого суду: 501/4460/23
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 15 листопада 2023 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн (а.с. 36-40).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що в матеріалах справи при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення 11 жовтня 2023 року було відсутнє направлення апелянта на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Натомість направлення ОСОБА_1 на огляд було надано до суду лише 07 листопада 2023 року, вже після відкриття провадження по справі, що у свою чергу вказує, що направлення було складено не в момент вчинення правопорушення, а вже після нього, за відсутності апелянта. Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що належні та допустимі докази вчинення правопорушення у матеріалах справи відсутні, оскільки відеозапис з місця фіксування адміністративного правопорушення, зроблено працівником поліції 14 жовтня 2023 року на особистий телефон, проте протокол датований 11 жовтня 2023 року. Також у порушення норм чинного законодавства відеозапис не є безперервним та складений з частин, отже не може бути визнано як належний та допустимий доказ. До того ж, пояснення свідка ОСОБА_2 не можна вважати належним доказом скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, адже пояснення не зафіксовано на відеозаписі, було надано вже після відкриття провадження. Судом першої інстанції у свою чергу не допитано вказаного свідка у судовому засідання, а отже пояснення ОСОБА_2 не є належними доказами (а.с. 42-56).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 59-60).

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Клопотання щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього підтверджується наявними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 193582 від 11 жовтня 2023 року, рапортом служби 102, рапортом працівника поліції Федоренка С.П., особистими та письмовими поясненнями ОСОБА_2 та відеозаписом подій. Разом з тим, суд вважає, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується сукупністю вищенаведених досліджених судом доказів, які є належними, допустимими та достовірними, як такі що здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 193582 встановлено, що 11.10.2023 року ОСОБА_1 близько 18 год. 07 хв. в м. Чорноморськ, проспект Миру, 25 керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 280, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З наявних матеріалів справи вбачається, що підставою для приїзду працівників поліції на місце складення відповідних адмінматеріалів було повідомлення зі служби 102, яке надійшло 11.10.2023 року о 18 год. 07 хв., згідно якого в м. Чорноморськ, вул. Леніна, біля школи № 2 водій на авто Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходиться в сильному алкогольному сп`янінні та ледь не збив заявника ОСОБА_2 , від якого надійшло дане повідомлення (а.с. 3). Зазначені в рапорті обставини, в тому числі й сам факт керування ОСОБА_1 транспортний засобом, підтверджуються в свою чергу також письмовими поясненнями заявника ОСОБА_2 , долученими до матеріалів справи, зі змісту яких також вбачається, що водій автомобіля Mercedes, яким в подальшому після встановлення відомостей про особу виявився ОСОБА_1 , рухався йому на зустріч на своєму авто та після вимушеної зупинки даного транспорту, заявник ОСОБА_2 побачивши, що останній знаходиться в алкогольному сп`янінні, викликав працівників поліції на місце подій (а.с. 33). Дані письмові пояснення заявника, написані власноруч та скріплені особистим підписом також долучено до матеріалів справи. При цьому, слід зазначити, що відповідного клопотання щодо виклику даного свідка у судове засідання з метою перевірки дійсності наданих пояснень, які на думку апелянта викликають певний сумнів, особою відносно якої складено протокол не заявлялося ні в суді першої інстанції, ні безпосередньо в апеляційному суді, а тому доводи апелянта в цій частині, а саме щодо не здійснення судом першої інстанції виклику відхиляються апеляційним судом, зважаючи на відсутність відповідного клопотання.

Разом з тим, саме у зв`язку із вищенаведеними обставинами зупинки транспортного засобу, на вказане місце події прибули працівники поліції та в подальшому в процесі встановлення обставин подій та відповідно відомості про водія даного транспортного засобу, працівниками поліції було виявлено у останнього відповідні ознаки, що стало підставою для пропозиції проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, від проходження якого ОСОБА_1 , в свою чергу відмовився. В матеріалах справи також наявний відеозапис подій, відомості про наявність якого містяться в складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення, а саме в графі до протоколу долучено (а.с. 2), в тому числі долучено відповідний рапорт поліцейського Федоренко С.П., яким було складено вищевказаний протокол, згідно змісту якого, 11.10.2023 року близько 18 год. 07 хв., прибувши на виклик за адресою: м. Чорноморськ, прю Миру, школа № 2, правопорушення було зафіксовано на мобільний телефон марки Samsung A31 (ІМЕІ НОМЕР_2 ), у зв`язку із технічної несправністю бодікамер (а.с. 31). За таких обставин, враховуючи при цьому положення ст. 251 КУпАП та п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», доводи апелянта в частині, що наданий працівниками поліції відеозапис подій є неналежним доказом, відхиляються апеляційним судом. При цьому, посилання апелянта щодо поділення відеозапису на декілька частин, що є відповідним порушенням, в свою чергу, є безпідставними, оскільки долучений до протоколу відеозапис подій є єдиним та безперервним. В тому числі, з даного відеозапису також вбачається місце розташування автомобіля ОСОБА_1 , а саме посередині проїжджої частини вул. Леніна (просп. Миру) напроти іншого транспортного засобу Hyundai, який рухався в зворотному напрямку, в тому числі на відеозаписі також вбачається присутність заявника ОСОБА_2 , яким було викликано працівників поліції та яким в подальшому було надано письмові пояснення з-приводу вказаних подій. Зазначені обставини в своїй сукупності підтверджуються факт здійснення керування ОСОБА_1 вказаним у протоколі транспортним засобом.

Разом з тим, на вказаному відеозаписі також вбачається, що безпосередньо перед відповідною пропозицією щодо проходження огляду на стан сп`яніння, працівником поліції разом з ОСОБА_1 було встановлено та уточнено дату здійснення даної відео фіксації подій, а саме 11.10.2023 року, та в подальшому запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився (00 хв. 47 сек.), зазначивши, що вживав алкогольні напої (00 хв. 32 сек.) та свою вину у вчиненні даного правопорушення визнає в повному обсязі (01 хв. 06 сек.), що також вбачається зі змісту протоколу, який міститься відповідні пояснення особи та його особистий підпис (а.с. 2).

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваної постанови без змін.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк