Справа №592/1666/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 33/816/170/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2023 року, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 28 січня 2023 року близько 23 год. 22 хв. у м. Суми по вул. Засумська, поблизу будинку № 117, керував транспортним засобом «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» ARHE-0214 та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2023 року скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено не вірно суть адміністративного правопорушення. Так, у протоколі не вказано, що водій відмовився саме від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. Відповідно, невірне та нечітке формулювання вчинених дій, позбавляє водія права на захист.

Крім того, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності. Так, у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також те, що водій відмовився від проходження огляду у найближчому закладі охорони здоров`я.

Також, апелянт звертає увагу на те, що його як водія не було відсторонено від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя здійснив розгляд матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп поверхнево та формально, оскільки не було допитані свідки. У постанові судді зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 січня 2023 року близько 22 год. 20 год. були запрошені співробітниками патрульної поліції в якості свідків, а ОСОБА_1 було зупинено о 23 год. 22 хв., що викликає сумнів у їх правдивості. Відповідно, всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Також покази свідків були складені не власноручно, а бланках та з виправленнями.

Окрім цього, апелянт зазначає, що поліцейські всупереч вимогам Закону України «Про національну поліцію» зупинили керований ним автомобіль без правових на це підстав.

Враховуючи наведені аргументи, апелянт вважає постанову судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Розгляд апеляційної скарги було здійснено без участі апелянта - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,виходячи з таких обставин.

Так, справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляді в апеляційному суді з вересня 2023 року. Розгляд апеляційної скарги було призначено на 13.00 годину 08 грудня 2023 року і оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на цю дату в апеляційний суд не з`явилась, тому розгляд було відкладено. На наступне судове засідання, яке було призначено на 09.00 годину 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, при цьому судова повістка, яка була направлена на адресу вказану безпосередньо в апеляційній скарзі, повернулась без вручення.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі № 910/6835/20) ввважає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, жодних клопотань від апелянта з вересня місяця 2023 року до лютого 2024 року не надходило.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді тривалий час перебуває його апеляційна скарга, в судові засідання не з`явився, тому апеляційний суд не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду апеляційної скарги, та вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову суду у відсутність апелянта, і в даному випадку його права на доступ до правосуддя, не є порушеним.

Тому вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 28 січня 2023 року серії ААД № 454316;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора «Alcotest 6820» у присутності двох свідків;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке підтверджує виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) та відмова останнього від проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

- відеозаписів записаних з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я;

- письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які засвідчили відмову ОСОБА_1 проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозаписів записаних на відеореєстратор службового автомобіля та нагрудних камерах працівників поліції вбачається, як на вул. Засумській в м. Суми був зупинений автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Працівниками поліції водія вказаного автомобіля було проінформовано про причину зупинки, а саме належним чином не освітлені номерні знаки.

Крім того, працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме відчувався запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.

Після вказаних дій, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу або ж проїхати у найближчий заклад охорони здоров`я, на що останній відмовився.

Крім того, на відеозапису зафіксовано повідомлення останньому про те, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено порядок його розгляду в суді.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом з протоколом про адміністративне правопорушення, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, зафіксовано відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, спростовують вказане твердження апелянта. Крім того, дотримання працівниками поліції порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння підтверджується долученими письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу та у закладі охорони здоров`я.

Крім того, апеляційний суд акцентує увагу на те, що відповідно долученим відеозаписам, на неодноразові повторені працівником поліції вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ухилявся від відповіді «так» чи «ні» на питання чи буде він проходити огляд, фактично ігноруючи вимогу щодо його проходження, не надавав стверджувальної відповіді, називаючи певні умови для подальших дій, а отже, відсутні будь-які підстави вважати, що він не відмовився пройти відповідний огляд, а погодився.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини першої коментованої статті, у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені: 1) дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; 2) відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); 3) місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; 4) нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; 5) прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; 6) пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; 7) інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Викладене у протоколі суть адміністративного правопорушення, відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАп, із зазначенням об`єктивної сторони правопорушення, що відображається у формі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно доводи апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам КУпАП, є необґрунтованими.

Що стосується посилань апелянта на те, що його не було відсторонено працівниками поліції від керування транспортним засобом, то такі доводи не є тією безумовною підставою для визнання його дій такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.

Не впливають на законність постанови суду доводи апеляційної скарги про те, що суд, як на докази, послався на письмові пояснення свідків без їх безпосереднього допиту в суді.

Так, показання свідків у даному випадку не мають вирішального значення, оскільки всі обставини правопорушення зафіксовано на відеозаписах, які отримані в порядку передбаченому Інструкцією «З оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», які жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають.

Твердження апелянта про те, що пояснення свідків не відповідають критерію допустимості, апеляційним судом не беруться до уваги. Дійсно їх пояснення викладено власноручно працівником поліції, про те це не викликає сумніву у їх упередженості. Більше того, фіксування пояснення свідків працівниками поліції не суперечать положенням законодавства, а відтак не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Не вірне зазначення суддею час зупинки ОСОБА_1 не спростовує дійсність наданих показів свідків, оскільки під час проведення огляду осіб поліцейськими застосовувалися технічні засоби відеозапису, які за змістом не суперечать іншим долученим доказам.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у поліцейських не було законних підстав в порядку ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» для зупинки транспортного засобу, апеляційним судом сприймається з суперечливим характером пояснень апелянта, де скаржник взагалі заперечує керування транспортним засобом, є таким, що необґрунтований належним чином, а також спростовуються сукупністю доказів у справі наданими поліцейськими. Зокрема із долучених відеозаписів вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції через неналежним чином освітлені номерні знаки.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зведенні до цитування правових позиції ВС та висновків судів апеляційної інстанції, але ж скаржником такі положення трактуються виходячи з його суб`єктивного ставлення до вирішення питання, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та визнаються апеляційним судом такими, що направленні на невизнання своєї вини ОСОБА_1 і не погодженням з законною позицією суду, щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суддя дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Апеляційний суд наголошує, що для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.