ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/19589/24

Провадження № 3/947/3962/24

16.07.2024 року Суддя Київського районного суду м. Одеси Войтов Г.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ААД№ 814199 від 28.05.2024 року, 28.05.2024 року о 21:20 годині, на вул.Інглезі, 1 в м. Одеса, ОСОБА_1 , керував автомобілем Peugeot 107 державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки технічного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 7510» та проведення такого огляду в медичному закладі КПНП «ООМУПЗ ООР» відмовився.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, пам`ятка з ст. 268 КпАП України, роз`яснена, що підтверджується власноручним написом, свою вину не визнав, пояснив, що в той день він , а сааме 28.05.2024 року він перебував в м. Одесі, біля залічного вокзалу, біля 21:00 години йому зателефонував його знайомий ОСОБА_2 та попросив зустріти з потягу його товариша ОСОБА_3 . Він повідомив, що не зможе це зробити, так як вживав алкогольні напої, не зможе сісти за кермо. ОСОБА_2 йому відповів, що ОСОБА_4 має посвідчення водія, може сісти за кермо автомобілю, на що він погодився. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_4 , сів за кермой ого автомобіля Peugeot 107 державний номер НОМЕР_1 і вони поїхали на Таїрово. Вказаний автомобіль належить його жінці, але він їм постійно керує, ОСОБА_3 він бачив вперше і добре його не знав, ОСОБА_4 сказав, що мешкає поблизу його на вул. Академика Корольова. Він сидів на пасажирсокму сидінні і спав. Коли рухались по вул. Ак. Корольова в районі «Клюшки» він почув різке гальмування і несильний удар автомоблем. ОСОБА_4 припаркував автомобіль, вони вийшли з машини і ОСОБА_4 йому сказав, що він начебто збив людину. Він пішов на автобусну зупинку і побачив там жінку і декілька людей, його почали звинувачувати, що він ніби то збив дівчину. Він заперечував, казав їм, що за кермом був не він, а його знайомий. Коли повернувся до автомобілю ОСОБА_3 вже не побачив, не мог зрозуміти куди він подівся. Через деякий час приїхали працівники поліції, поспілкувались з потерпілою, у якої не було суттєвих тілесних ушкоджень. Працівники поліції йому сказали, що оскількі він керував автомобілем то відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП., він намагався пояснити, що він не керував автомобілем, що була інша людина за кермом, сподівався, що у всьому розберуться, був знервований так як на місці перебували якісь особи, які поводили себе агрессивно. Він не відмовлявся від проходження медичного огляду, хоча в протоколі працівники поліції зазначили, що він відмовився від проходження медичного огляду, про що склали протокол. Протягом тривалого часу він намагався через ОСОБА_5 знайти ОСОБА_3 , знайшов його та повідомив, що його притягують до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Підтримав свої письмові пояснення, просив суд закрити провадження по справі.

В судовому засіданні був допитаний у якості свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що 28.05.2024 року точний час він не пам`ятає, він рухався на автомобілі Peugeot 107 разом з ОСОБА_7 додому, ОСОБА_7 перебував поряд на пасажирському сидінні, так як випив і спав. Було темно, по вул.. Корольова в районі будинку «Клюшка» дорогу перебігала жінка раптово, він загальмував, але все одно сталося зіткнення. Він припаркував автомобіль, ОСОБА_1 спитав його, що трапилось, він йому сказа, що збив людину. ОСОБА_1 пішов до постраждалої, а він перебуваючи під стресом та страхом, що його позбавлять водійського посвідчення, покинув місце ДТП, що було далі йому не було відомо. В липні 2024 року йому стало відомо, що на ОСОБА_1 склали протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП і можуть позбавити посвідчення водія, тому вирішив з`явитися до суду та надати пояснення.

У відповідності до положень ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Від учасників процессу клопотань не надходило, тому суд розглядає адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за наявними доказами по справі.

Судом були досліджені відео запис подій, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 з даного відео запису вбачається, що автомобіль автомобілем Peugeot 107 державний номер НОМЕР_1 стоїть на вулиці припаркований, не рухається, біля автомобілю стоїть ОСОБА_1 , йому одразу повідомляють, що він скоїв ДТП та перебуває в стані алкогольного сп`яніння та пропонують пройти тест або відмовитись від проходження. Після цього працівники поліції розпочинають процедуру складання протоколу. Досліджений в судовому засіданні відеозапис з місця події містить підтвердження обставин спілкування між поліцейськими та ОСОБА_1 . Проте, цей відеозапис не містить факт фіксування керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а отже можливість визнання останнього водієм, який може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Оцінюючи в сукупності докази надані працівниками поліції на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що на момент подій ОСОБА_1 не керував автомобілем Peugeot 107 державний номер НОМЕР_1 . Крім того з відео запису не вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється проходити обстеження в медичному закладі, цей відеозапис не містить факт фіксування керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст.62 Конституції України, Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 , тому суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 130,247,268,279,280,283,284 КУпАП, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягання до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Войтов Г. В.