Справа № 131/1057/24
Провадження № 33/801/763/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що судом першої інстанції в судовому засіданні не було належним чином досліджено матеріали справи та не надано їм належну оцінку. На відео не зафіксовано ознак керування нею транспортним засобом, автомобіль не рухається. Заява про розгляд справи у її відсутність не може слугувати підставою для проведення розгляду справи без її участі, в судове засідання вона не викликалася. Довідка про повідомлення через застосунок «Viber» не підписана відповідальною особою і вказаним додатком вона не користується. Відеозапис не є безперервним.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що нею вперше було вчасно подано апеляційну скаргу, яка 21 серпня 2024 року була повернута апеляційним судом. Оскільки значного періоду часу пропущено не було та не було порушено принципу юридичної визначеності, ОСОБА_1 вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Іллінецьким районним судом Вінницької області винесено 31.07.2024 та згідно супровідного листа від 01.08.2024 направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.16-18).

09.08.2024 ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами справи та подала апеляційну скаргу 12.08.2024, протягом десяти днів з моменту ознайомлення з матеріалами справи (а.с.19-25).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 серпня 2024 року апеляційну скаргу повернуто через те, що вона надійшла на електронну пошту суду без підписання її електронним цифровим підписом (а.с.29-30).

Разом з поданням апеляційної скарги на електронну пошту суду, ОСОБА_1 12 серпня 2024 року подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку (а.с.33-47).

Оскільки ОСОБА_1 не була присутньою під час прийняття оскаржуваної постанови, подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку протягом десяти днів з моменту ознайомлення з матеріалами справи, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.07.2024 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

У судове засідання, призначене на 06 вересня 2024 року об 09 год. 00 хв., ОСОБА_1 та її захисник адвокат Слівінський В.О. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи шляхом надіслання та доставлення судової повістки про виклик до суду у додаток «Viber» (на підставі заяви про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення (а.с.1)), а адвокат Слівінський В.О. шляхом надіслання та доставлення судової повістки на його електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі.

Також з реєстраційної картки звернення громадян від 06 вересня 2024 року слідує, що о 09 год. 10 хв. на телефонний номер 52-45-59 зателефонував ОСОБА_2 щодо під`єднання до системи відеоконференцзв`язку для участі в судовому засідання в режимі ВКЗ у справі №131/1057/24.

Тобто, наведене вище підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 та її захисника про розгляд справи 06 вересня 2024 року.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що ні в апеляційній скарзі, ні в доданих до неї документах не має клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції. Також вказане клопотання не надходило і після призначення справи до розгляду.

Зі змісту ч.7, 8 ст. 336 КПК України (аналогія закону) слідує, що про участь учасника провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду суд постановляє ухвалу, копія якої направляється суду, який отримав доручення для проведення відеоконференції.

Тобто, про здійснення дистанційного судового провадження суд постановляє відповідний процесуальний документ, який надсилається до суду, якому доручено проведення відеоконференції.

Відтак, підстави для проведення розгляду справи, за обставин даної справи, у режимі відеоконференції відсутні.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 та її захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №396118, складеного інспектором СРПП Гайсинського РУП старшим лейтенантом поліції Умршатяном А.Р., 24 червня 2024 року о 21 год. 10 хв. в смт Дашів по вул. Козацькій водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації мови та рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано на відеозапис БК. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що її вина доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №396118 від 24 червня 2024 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 червня 2024 року; DVD-диском з нагрудної камери працівника поліції з відеозаписом з місця події.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що на відеозаписі ознаки керування нею транспортним засобом не зафіксовані.

Із вказаного слідує, що ОСОБА_1 фактично заперечує факт керування транспортним засобом, однак, вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №396118 від 04 червня 2024 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловила, навпаки, в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно зазначила, що вину визнає.

Дійсно, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського (портативного відеореєстратора) апеляційним судом встановлено, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт зупинки транспортного засобу під її керуванням на відео не зафіксований. Відео розпочинається з того, як поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , яка сидить на водійському сидінні, що її транспортний засіб стоїть на проїзній частині. При цьому, в ході розмови на запитання поліцейського: «Яким автомобілем керували? Номера пам`ятаєте?» ОСОБА_1 відповіла: «Звичайно, це моя машина». Після відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров`я поліцейський роз`яснив, що відносно неї буде складено протокол за ст. 130 КУпАП та зачитав його зміст, в якому вказано, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовилася від проходження огляду у встановленому законом порядку. Також поліцейським повідомлено ОСОБА_1 , що відносно неї буде винесено постанову за те, що під час руху автомобіля в нього не працювала ліва фара та ОСОБА_1 не користувалась ременем безпеки. Будь-яких заперечень щодо змісту протоколу та постанови, зокрема, щодо того, що вона не керувала транспортним засобом, ОСОБА_1 не зазначила.

Апеляційний суд звертає увагу, що автомобіль стояв не біля будинку ОСОБА_1 , яка повідомила поліцейським, що проживає в кінці вулиці. В ході розмови вона не повідомляла поліцейським, що автомобілем вона не керувала, а ним керувала інша особа.

У матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 338966. У вказаній постанові зазначено, що 24 червня 2024 року о 21 год. 10 хв. в смт Дашів по вул. Козацькій водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пру доби та не була пристебнута ременем безпеки, чим порушила вимоги п. 2.3 в), 31.4.3 в) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1,5 ст.121 КУпАП (а.с.5).

Доказів оскарження вказаної постанови ОСОБА_1 не надано.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

Факт ненадання поліцейським безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду, і які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.

ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин, не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності, як і не зазначає, які саме обставини не зафіксовані на відео.

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не заперечує.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що вона не викликалася судом першої інстанції в судові засідання, а наявна в матеріалах справи заява про розгляд протоколу за її відсутності не може бути розцінена, як належна та допустима підстава проведення розгляду справи без її участі. Довідка про доставлення судової повістки у додаток «Viber» не підписана відповідальною особою і вказаний додаток на її телефон не встановлений.

Вказані доводи не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 була обізнана про направлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї до Іллінецького районного суду Вінницької області, про що зазначено в протоколі серії ААД №396118.

До протоколу додано заяву, підписану ОСОБА_1 (що нею не заперечується), в якій вона просила Іллінецький районний суд Вінницької області проводити розгляд справи без її участі.

ОСОБА_1 двічі повідомлялася судом першої інстанції про судові засідання шляхом направлення судової повістки про виклик до суду у додаток «Viber» на номер телефону, який зазначений в протоколі, а також і в заяві ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи. Також ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи через опублікування оголошення про виклик до суду на сайті суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в неї відсутній додаток «Viber» є голослівними, оскільки не підтверджені.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості під час апеляційного перегляду доводити свою невинуватість, зокрема, шляхом надання доказів, заявлення клопотань, тощо, однак, в судове засідання вона не з`явилася і жодних клопотань чи заяв не подала.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало