Справа № 289/1678/24
Номер провадження 3/289/1002/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Кириленко О.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП відсутній в матеріалах справи,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31.07.2024 серії ААД №661750, 31 липня 2024 року о 18:41 год. по вул. Карпенка в м. Радомишль ОСОБА_1 керував транспортним засобом «SUZUKI LETS 2», без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи в Радомишльському районному суді Житомирської області повідомлений належним чином, шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, відповідно до заявки про отримання судової повістки в електронній формі, яка підписана останнім. Причини своєї неявки ОСОБА_1 не повідомив, а тому, відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього, письмові заперечення від якого до суду не надходили.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

До того ж, у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

У відповідності до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх та незаперечних доказах.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення разом з протоколом про адміністративне правопорушення суду надано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківку з алкотестера Драгер, згідно яких у ОСОБА_1 були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння та результат його огляду на стан алкогольного сп`яніння становив 3,54 проміле; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля та з нагрудної камери поліцейського.

Водночас, як вбачається з вказаного відеозапису з нагрудної камери поліцейського (назва файлу «0944X300095_000095.mov») 31.07.24 о 18:37 після зупинки моторолера водій на запитання працівника поліції назвав свої прізвище, ім`я та по батькові, вказавши, що він є ОСОБА_1 . Після цього, останній, відійшовши від моторолера, у присутності поліцейських взяв у пасажира моторолера пляшку пива і почав з неї пити. Далі о 18:40 год. на запитання вказаного пасажира поліцейський пояснив, що їхня зупинка була зумовлена тим, що вони їхали на моторолері по центру міста з «гучною музикою і пивом». Отже, працівник поліції усвідомлював, що після зупинки вказаного моторолера під керуванням ОСОБА_1 , останній взяв у пасажира саме пляшку з пивом. При цьому, ОСОБА_1 поліцейським пояснив, що вживав алкоголь і розуміє, що відносно нього буде складено адмінпротокол за ст. 130 КУпАП.

Детально проаналізована розмова між поліцейським, ОСОБА_1 та пасажиром, дає підстави суду дійти висновку, що після зупинки моторолера під керуванням ОСОБА_1 до моменту проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера, останній вживав алкоголь, а саме пиво.

Суд звертає увагу на те, що діяння, які полягають у вживанні особою, яка керувала транспортним засобом алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння мають бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють питання зміни правової кваліфікації правопорушення. В даному випадку може бути застосований принцип аналогії найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права та при вирішенні вказаного питання слід керуватися ст. 337 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Натомість, як вбачається зі змісту статті 130 КУпАП, частина 4 цієї статті передбачає більш суворіше адміністративне стягнення, аніж частина 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, суд не вправі змінювати кваліфікацію правопорушення, зазначеного у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки це не покращує становище ОСОБА_1 .

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

За змістом ст. 252 КУпАП суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а) ПДР та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 266, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО