Справа № 127/2079/24
Провадження № 33/801/429/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кахно О. А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 17 січня 2024 року о 05:00 год. у м. Вінниці по вул. Келецька, 61А, керував транспортним засобом «Фіат Дукато», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки, зі згоди водія, за допомогою приладу «Драгер», під час безперервної відеофіксації. Результат позитивний 1,85 проміле. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявні у матеріалах справи відеозаписи не є безперервними. На них не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, доказів цього матеріли справи взагалі не містять.

Окрім того у протоколі зазначено, що фіксація подій велася відеореєстратором №468688, однак такого відеозапису у матеріалах справи взагалі немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 січня 2024 року серії ААД № 708622, 17.01.2024 року о 05 год. 00 хв. у м. Вінниці по вул. Келецька, 61А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фіат Дукато», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки, зі згоди водія, за допомогою приладу «Драгер», під час безперервної відеофіксації. Результат позитивний 1,85 проміле.

Як видно із чеку приладу Alcotest 7510 (тест № 544 від 17 січня 2024 року) результат огляду ОСОБА_1 о 05 год. 14 хв., 1,85 ‰. Від підпису на чеку ОСОБА_1 відмовився (а. с. 4).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alcotest 7510. Результат огляду позитивний 1,85 проміле. Від підпису у акті ОСОБА_1 відмовився (а. с. 6).

До матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських.

На відеозаписі зафіксовано як 05 год. 09 хв. працівник поліції запитує ОСОБА_1 чому він зупинився на виїзді із прилеглої території, ОСОБА_1 запитує: «А де я став?», після чого обходить автомобіль, щоб поглянути де зупинений транспортний засіб.

Поліцейський просить пред`явити документи. При цьому автомобіль стоїть із увімкненою світловою сигналізацією. ОСОБА_1 повідомляє, що стоїть тут із вечора, просить відпустити його у лікарню.

О 05 год. 12 хв. поліцейський запитує чи погоджується ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки від нього чути запах алкоголю. Той погоджується, каже, що приймає ліки.

О 05 год. 15 хв. ОСОБА_1 продуває Драгер, результат 1,85 проміле. ОСОБА_1 знову пояснює, що приймає ліки, просить завезти його в лікарню. Після цього поліцейський викликає «Швидку допомогу».

О 05 год. 22 хв. поліцейська роз`яснює ОСОБА_1 його права.

О 05 год. 24 хв. дзвонить та викликає тверезого водія. Поліцейська складає протокол.

О 05 год. 35 хв. приїжджає «Швидка допомога», поліцейські роз`яснюють, що копію протоколу ОСОБА_1 надішлють копію.

Відтак доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи, апеляційний суд вважає належним та допустимим доказом та не бере до уваги покликання у апеляційній скарзі про те, що він не є безперервним. Так, відеозапис дійсно складається із окремих фрагментів, проте час початку та закінчення, а також зафіксовані обставини є послідовними та продовжуваними.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що з урахуванням того, що транспортний засіб «Фіат Дукато», д.н.з. НОМЕР_1 , у темну пору доби знаходився на проїжджій частині, стояв із суттєвим перешкоджанням в русі іншим транспортним засобам, а ОСОБА_1 знаходився на місці водія, відтак був таким у розумінні п. 1.10 Правила дорожнього руху.

Окрім того апеляційний суд зауважує, що у автомобілі ОСОБА_1 була увімкнена аварійна світлова сигналізація, а не габаритні вогні.

При цьому відповідно до пп. б п. 9.9 Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Відтак, покликання ОСОБА_1 на те, що аварійну світлову сигналізацію він увімкнув на прохання поліцейських, не здійснюючи перед цим рух та зупинку транспортного засобу, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі твердження не узгоджуються із вимогами Правил дорожнього руху.

Жодних інших підстав для увімкнення аварійної світлової сигналізації, визначених п. 9.9 Правил дорожнього руху у ОСОБА_1 за встановлених судом обставин не було. До того ж кожна із таких підстав (а, в-е) передбачає рух транспортного засобу під час або перед увімкненням аварійної світлової сигналізації.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що у протоколі зазначено, що фіксація подій велася відеореєстратором №468688, однак такого відеозапису у матеріалах справи взагалі немає. Проте апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки до матеріалів справи долучено відеозапис, здійснений на відеореєстратор №468638, на якому зафіксовано події 17 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , а відтак очевидною є описка працівника поліції при написанні номеру відеореєстратора.

Щодо покликань ОСОБА_1 на те, що він не перебував у стані сп`яніння, а запах алкоголю він мав через прийом ліків, то апеляційний суд зазначає таке.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив витяги із інструкцій лікарських засобів, а саме: «Папаверин-Дарниця», «Метоклопрамід-Дарниця», «Омепразол-Фармак», «Метронідазол», «Цефтриаксон-Дарниця», «Но-Шпа», «Фуросемід-Дарниця», «Глутаргін», «Триттіко», « ОСОБА_2 », «Пустирник-Вішфа», «Нормастрес».

Працівниками поліції 17 січня 2024 року у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю із порожнини рота. При цьому етанол знаходиться у складі таких лікарських препаратів: « ОСОБА_2 », «Пустирник-Вішфа», «Нормастрес».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до наданих ОСОБА_1 інструкцій кожен із зазначених препаратів (зокрема, « ОСОБА_3 настойка», «Пустирник-Вішфа», «Нормастрес») не рекомендовано вживати при керуванні транспортними засобами, оскільки вони знижують швидкість реакцій організму.

До того ж за диспозицією ст. 130 КУпАП відповідальність настає також керування транспортними засобами особами під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin And Others V. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 17 січня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук