Номер провадження: 33/813/1579/24
Номер справи місцевого суду: 504/1605/24
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Подуст Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні вимог п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 01.04.2024 о 09:40 на автодорозі Одеса-Вознесенськ, Новий Буг 46 км Одеська обл., Одеський район, смт. Доброслав керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія зі згоди проводився за допомогою алкотестеру Драгер-6810, результат 0,38 проміле.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2024, закрити провадження у справі, а у разі відмови у задоволенні зазначеного - надіслати справу на новий розгляд.

Скарга обґрунтована тим, що:

-суд першої інстанції, вирішуючи справу, неправомірно взяв на себе функцію обвинувачення;

- факт керування транспортним засобом не підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки відео, де ОСОБА_1 виходить з транспортного засобу зроблено у 2017 році;

- судом не враховано, що на відео він ( ОСОБА_1 ) неодноразово заявляв про невживання алкоголю, що свідчить про незгоду із приладом у разі показання ним позитивного результату. Підписи у акті огляду і у роздруківці приладу Драгер говорять про те, що він підтверджує, що побачене ним на моніторі приладу відображено у Акті і роздруківці, але це не означає, що він погодився із цим показником;

- судом не враховано, що йому не надано можливості зазначити в протоколі свої пояснення;

- суд безпідставно не повернув протокол про адміністративне правопорушення до відповідного правоохоронного органу для належного оформлення;

- працівником поліції не роз`яснено прав особи, що притягається до відповідальності;

- протокол про адміністративне правопорушення складений без додержання вимог ст.256 КУпАП;

- в постанові суду в порушенні вимог ст.283 КУпАП не зазначено технічного засобу, яким зроблено відеозаписи;

- не зазначено у протоколі, акті огляду, роздруківці, рапорті ознак сп`яніння. Оскільки ознак сп`яніння не зазначено, то і відсутні підстави для проведення огляду;

- суд першої інстанції допустив спрощений підхід до розгляду справи, справа розглянута без з`ясування всіх важливих обставин;

- судом невірно застосовано законодавство, зокрема - правила міжнародного договору- Конвенції 1968 року, якою встановлено, що водія можливо вважати, що він є в стані алкогольного сп`яніння лише коли в його крові міститься алкоголю не менше 0,5 проміле;

- постанова суду прийнята з явними ознаками порушення принципів повноти, всебічності та об`єктивності, оскільки суд зазначив про відмову від проходження огляду у медичному закладі, що свідчить, що, на думку суду, водієм порушено вимоги п.2.5 ПДР, в той час як протокол складено за порушення п.2.9 а ПДР -керування в стані алкогольного сп`яніння, тому в постанові є суттєві розбіжності;

- водієві не було роз`яснено поліцейським про можливість проведення огляду у медичному закладі у лікаря нарколога;

- не зазначення причини зупинки породжує безпідставність всіх останніх вимог правоохоронного органу. Працівниками поліції не було задокументовано факту порушення водієм положень ПДР;

- проведений огляд на стан сп`яніння має бути визнаний недійсним, так як його ( ОСОБА_1 ) не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу;

- суд помилково вирішив, що його вина підтверджена протоколом із істотними помилками, сумнівними відеозаписами, рапортом заінтересованої особи, актом, що не містить ознак сп`яніння, нечитабельною роздруківкою - кожен з яких містить досить сумнівні ознаки його вини у своїй сукупності;

- поліцейський не з`ясував у нього факт розбіжностей двох обставин: 1) його тверджень, що він алкоголь не вживав; 2) прилад Драгер показав 0,38 проміле. Таким чином, є незгода з результатами приладу. Працівники поліції жодного разу не запитали його чи погоджується він з результатами приладу Драгер;

- у зв`язку з тим, що в прилад Драгер він дихав три рази у один і той самий мундштук, то результат 0,38 проміле - це результат суми трьох накоплених видихів. Отже, 0,38/3=0,12 проміле, що підтверджує його невинуватість.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, клопотання про відкладення слухання справи суду не надав.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності особи, яка притягається до відповідальності, з огляду на таке.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана до суду 03.05.2024.

29.05.2024 Одеський апеляційний суд отримав матеріали адміністративної справи та в той же день визначено склад суду.

Слухання справи в апеляційної інстанції призначено на 24.06.2024 об 11.00 год, про що ОСОБА_1 був повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення (а.с.43). Згідно телефонограми секретаря судового засідання на телефоні дзвінки на номер телефону НОМЕР_2 , зазначеним ОСОБА_1 під час складення адміністративних матеріалів, останній не відповідає (а.с.42,47).

24.06.2024 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи відкладений на 29.07.2024 на 11.00 год, про що повідомлено останнього (а.с.45).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи, призначений на 29.07.2024, відкладений на 12.08.2024 на 11.00 год, про що повідомлено ОСОБА_1 (а.с.47).

12.08.2024 ОСОБА_1 , будучі повідомленим про слухання справи, повторно не з`явився в судове засідання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський Суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Рішеннями Європейського Суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За змістом ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

При цьому, слід врахувати, що за положеннями ч.2 ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи за адміністративним правопорушенням за ст.130 КУпАП не є обов`язковою.

При встановлених обставинах, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, не вживав жодних заходів для явки до суду, не цікавився рухом справи, не подавав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності неможливості явки у судове засідання, виклав свою позицію щодо незгоди зі складеними адміністративними матеріалами в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що його неявка у судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №163525 від 01.04.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 01.04.2024 о 09:40 на автодорозі Одеса-Вознесенськ, Новий Буг 46 км Одеська обл., Одеський район, смт. Доброслав керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія зі згоди проводився за допомогою алкотестеру Драгер-6810, результат 0,38 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Вказаний протокол ОСОБА_1 підписав без будь-яких зауважень;

- роздруківкою результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», відповідно до якої результат складає 0,38 ‰ та яка підписана ОСОБА_1 ;

- наявними відеозаписами, якими зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), пропозиція пройти огляд на місці зупинки чи в медичному закладі, відмова їхати до медзакладу та погодження на проходження огляду на місці зупинки, процес проходження огляду за допомогою газоаналізатора Drager. За результатами тесту на газоаналізаторі «Драгер» виявлено у водія 0,38‰ алкоголю. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, пояснював куди він рухався, фактично погодився з результатами Алкотеста Драгер, підписавши акт огляду, роздруківку Драгера та протокол про адміністративне правопорушення;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 розписався в графі: «З результатом згоден»;

- рапортом поліцейського Васильєва О., який повідомляє керівництво ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про обставини складення протоколу відносно ОСОБА_1 , зокрема зазначено про причину зупинки - рух транспортного засобу ЗАЗ 110307, НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього світла, чим порушено п.п.9.8 ПДР, а також про те, що нагрудна камера відеореєстратора NC 211321 не спочатку була переналаштована на «літній час» та відеореєстратор, який зафіксував зупинку транспортного засобу, час і дата вказані не вірно зі збоєм налаштування.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Долучені відеозаписи повністю відображають проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому порядку та є належним доказом у справі.

У протоколі зафіксовано адміністративне правопорушення - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та зазначено про проведення огляду зі згоди водія на місці зупинки у встановленому порядку за допомогою приладу Драгер під відеозапис.

Висновок поліцейських про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння підтверджується роздруківкою з Alkotest 6810, тест 1413, результат 0,38‰, який підписаний ОСОБА_1 без будь-яких заперечень.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури огляду є необґрунтованими. Вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, з яких встановлено, що працівник поліції надав ОСОБА_1 новий та герметично запакований мундштук, який той самостійно відкрив, після цього поліцейським роз`яснено водію порядок проходження огляду і проведено процедуру освідування під відеофіксацію. Під час огляду за допомогою технічного приладу «Drager» ОСОБА_1 своїх заперечень проти умов експлуатації зазначеного приладу, не висловлював.

Доводи апеляційної скарги в частині, що поліцейський тричі запропонував особі, що притягується до адміністративної відповідальності, здійснити видих повітря до газоаналізатора без зміни мундштуку, апеляційний суд вважає не обґрунтованими.

Так, з наявного відеозапису вбачається, оскільки ОСОБА_1 під час нагнітання повітря в газоаналізатор штучно перервав потік повітря до моменту спрацювання газоаналізатора - перші три тести не були виконані. Саме ця обставина зумовила необхідність його повторення. При цьому, не змінювався мундштук, який не може утримувати в собі парів з більшим вмістом алкоголю ніж є в особи, яка в нього дула, за умови що до цього мундштук був чистий, а з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 мундштук був наданий новий та герметично запакований. Слід зазначити, що повторне використання однією і тією ж особою мундштуків, з огляду на конструктивні особливості роботи приладу, не впливають на процес відбору повітря під час тестування.

З оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейським був проінформований про порядок застосування спеціального технічного засобу, вимог про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв. Клопотань про витребування таких доказів ОСОБА_1 суду також не заявляв.

Судом враховано, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зауважень з приводу допущених, на його думку, порушень порядку огляду не висловив і в подальшому зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався, а тому доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції були допущені порушення при огляді на стан сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами. Внаслідок чого, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

З відео вбачається, що водій після проведення огляду не висловлював свою незгоду з результатами огляду та не виявляв бажання їхати до медустанови. Навпаки, на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці або у медзакладі, ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на місці зупинки, відмовившись від огляду в лікарні.

Більш того, ОСОБА_1 розписався в роздруківці результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер» та в акті огляду в графі «З результатами згоден», що також свідчить про погодження з результатами такого огляду.

Наявний в матеріалах справи відеозапис є належним доказом, оскільки на ньому безперервно та чітко зафіксований факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , проходження огляду на стан сп`яніння та встановлення факту перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини ОСОБА_1 у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Посилання апелянта на відсутності фіксації факту керування ним транспортним засобом не приймаються до уваги. Так, наявні відеозаписи підтверджують факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Відображення на відеозаписі дати здійснення 2017 рік пояснено рапортом поліцейського від 01.04.2024, в якому він зазначив, що на відеореєстраторі, яким зафіксована зупинка транспортного засобу, час та дата зазначені невірно, у зв`язку зі збоєм налаштування. При цьому, з наявних в матеріалах трьох відеофайлів вбачається послідовність дій щодо обставин складення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 на відеозаписах неодноразово визнавав факт керуванням ним транспортним засобом в день події та пояснював, що рухається до селища Комінтерново (нині -Доброслав).

Доводи апеляційної скарги в частині невірного застосування судом законодавства, зокрема Конвенції 1968 року, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці апелянта. Вказаним доводам, що були викладені ОСОБА_1 у клопотанні про закриття справи від 23.04.2024, судом першої інстанції надана належна оцінка в оскаржуваній постанові, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Виявлена доза на рівні 0,38 проміле не є допустимою, з огляду на те, що у відповідності до п.7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Доводи апелянта щодо ненадання можливості водію надати свої письмові пояснення в протоколі спростовуються відеозаписами та протоколом про адміністративне правопорушення, в якому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено: «Надасть у суді». Надати пояснення або відмовитись від їх надання це право особи, а ні обов`язок, тому ОСОБА_1 , ознайомлюючись з протоколом про адміністративне правопорушення, скористався ним на власний розсуд. При цьому, з відеозапису встановлено, що поліцейським надано водієві протокол про адміністративне правопорушення для ознайомлення і водій не виражав бажання щось писати в протоколі в графі пояснень.

Доводи апелянта про безпідставність зупинки апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. З відеозапису встановлено, що підставою зупинки транспортного засобу стало - рух транспортного засобу поза населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар у виконання вимог п. 9.8 ПДР. Вказане підтверджується також рапортом інспектора О.Васильєва від 01.04.2024.

Разом з тим, слід зазначити, щоз огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Необґрунтованими є і доводи апелянта про не роз`яснення йому працівниками патрульної поліції прав, оскільки у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначено: "Г-ну ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП», про що ОСОБА_1 , ознайомившись з протоколом, розписався без будь-яких застережень та зауважень. Крім того, вказаний довідне спростовує правильність висновку суду першої інстанції про наявність складу та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду.

Доводи апелянта щодо не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення викладені в ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. Проте вказаними нормами не передбачено внесення до протоколів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, в тому числі і за ст.130 КУпАП України, інформації щодо технічного засобу, яким здійснювалася відеофіксація.

Отже, не зазначення технічного засобу, за допомогою якого формується відеозапис з місця події, який додається до протоколу про адміністративне правопорушення, не є обов`язковою вимогою при його складанні.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порядку ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозаписах. Порушень вимог ст.256 КУпАП не встановлено, а відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі обставин, судом не встановлено.

Відхиляються також посилання апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.283 КУпАП через те, що постанова не містить відомостей, зазначених в ст.283 КУпАП щодо технічного запису, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки, такі вимоги відповідно до вказаної статті висуваються до постанови по справі про адміністративне правопорушення, які виносяться органами Національної поліції, так як відповідно до змін у ст.258 КУпАП у таких випадках протокол не складається, та постанова повинна містити деякі додаткові відомості, які зазвичай зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягає застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладений у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 24.01.2019 у справі № 428/2769/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, від 19.02.2020 у справі №524/1284/17, на які посилається апелянт, оскільки зазначені у вказаних справах висновки стосуються дотримання вимог ст.283 КУпАП при складанні працівниками поліції постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, вказані справи стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянуті в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у них не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.

Доводи апелянта щодо не зазначення у протоколі, акті огляду, роздруківці, рапорті ознак сп`яніння, що, на думку апелянта, виключає підстави для проведення такого огляду, не знайшли свого підтвердження. Так, аналіз диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачає такі склади правопорушення:

-керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,

-передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,

-відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, за вимогами п.6 розділу X Інструкції №1395 від 07.11.2015 зазначення ознак сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення потребує лише уразі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису. У відповідності до вимог п.3 Розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735 такі ознаки лише безпосередньо виявляються поліцейськими, вимог щодо їх зазначення в адмінматеріалах не передбачено.

З наявного відеозапису вбачається, що поліцейський встановив ознаки алкогольного сп`яніння після видихання водієм на вимогу поліцейського повітря з порожнини рота.

Незазначення в протоколі та інших адмінматеріалах ознак алкогольного сп`яніння, з огляду на зазначення в протоколі результату такого огляду, не може поставити під сумнів наявність підстав для вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

За позицією апеляційного суду, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу, апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який не скористався своїм правом прийняти участь у судовому засіданні, водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати власні інтереси у суді шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право ОСОБА_1 було забезпечено апеляційним судом.

Окрім того, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 особисто надати пояснення в судовому засіданні апеляційного суду, однак ОСОБА_1 на власний розсуд нівелював можливість реалізації цього права, оскільки не з`явився в судове засідання під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.245 КУпАП всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненні даного правопорушення, підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Артеменко