ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2206/24 Справа № 194/875/24 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання захисника Букура Максима Євгеновича, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та згідно ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Одночасно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

02 серпня 2024 року захисником, повторно, подана апеляційна скарга, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання заявник вказує на те, що фактично оскаржувана постанова була надіслана йому засобами електронного зв`язку і доставлена на електронну пошту 08.07.2024 року о 17:08 год., тобто вже після закінчення робочого часу. Разом з тим, оскільки в цей нелегкий для нашої країни час через постійні обстріли з боку держави-агресора на території держави запроваджено відключення світла та засобами поштового зв`язку постанова йому не надсилалася, сторона захисту фактично була позбавлена можливості навіть ознайомитися із вищевказаним рішенням суду, не кажучи вже про те, аби підготувати належну апеляційну скаргу, в якій можна було б викласти обґрунтування та заперечення. Ознайомившись 20 липня 2024 року із вказаним рішенням суду, захисник відразу розпочав роботу над апеляційною скаргою та подав її 23 липня 2024 року. Однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто через відсутність витягу з договору про надання правової допомоги, хоча відповідно до ст.26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги може бути ордер про надання правової допомоги. Отже заявник вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні доводи щодо поважності причин пропуску захисником строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Букур М.Є., хоча і не були особисто присутніми у судовому засіданні під час розгляду даної справи, але п`ять разів повідомлялися належним чином про дату та час судового розгляду справи на 10:15 год 30.05.2024 року, 11:35 год 07.06.2024 року (а.с.19), 14:35 год 21.06.2024 року (а.с.23), 13:05 год 25.06.2024 року (а.с.26), 13:10 год 08.07.2024 року (а.с.29). Судові засідання, які були призначені на 30.05.2024 року, 07.06.2024 року, 25.06.2024 року відкладались за клопотанням захисника адвоката Букур М.Є., судове засідання, призначене на 21.06.2024 року, було відкладено у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншому провадженню. Також, в судове засідання, яке було призначено на 08.07.2024 року, тобто в день винесення оскаржуваної постанови, захисником Букуром М.Є. було подано клопотання про необхідність відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 медичного обстеження в закладі охорони здоров`я. Розглянувши дане клопотання та з урахуванням думки присутнього в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що медичне обстеження призначено на 10-30 год., а судове засідання призначене на 13.10 год, а тому, як ОСОБА_1 , так і його захисник Букур М.Є., мали можливість з`явитися для розгляду у судове засідання. Тому суд, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано зазначив мотиви, за яких він дійшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Букура М.Є.

Згідно супровідного листа від 08.07.2024 року вих.194/875/24/4889/2024 (а.с.39) копія оскаржуваної постанови була направлена судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 вказану ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, як зазначає сам апелянт і це підтверджується матеріалами справи, копія оскаржуваної постанови була надіслана до електронного кабінету адвоката Букура М.Є. в день винесення оскаржуваного рішення - 08 липня 2024 року (а.с.40), тобто в межах строку на апеляційне оскарження, який спливав 18 липня 2024 року.

Натомість первинна апеляційна скарга була сформована та згідно штампу вхідної кореспонденції подана до суду першої інстанції захисником ОСОБА_3 лише 23 липня 2024 року (а.с.41-65), тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

01 серпня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника Букура М.Є., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , було повернуто у зв`язку із відсутністю витягу з договору (а.с.69-70).

02 серпня 2024 року захисником ОСОБА_3 повторно була подана апеляційна скарга (а.с.87-113), також з пропуском строку на апеляційне оскарження.

З огляду на викладене не можна погодитися з наведеними у клопотанні захисника ОСОБА_3 доводами щодо поважності причин пропуску ним строків на апеляційне оскарження постанови судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року та апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки апелянт, своєчасно отримавши копію прийнятого судом рішення по справі, та, маючи реальну можливість скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після отримання копії судового рішення, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними.

Разом з тим апеляційний суд зазначає, що посилання захисника ОСОБА_3 на відключення електроенергії через постійні обстріли з боку держави-агресора не можуть свідчити про неможливість подачі ним апеляційної скарги протягом строку на апеляційне оскарження, а тому ці обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження.

Будь-яких інших причин, які унеможливили сторону захисту своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні не наведено.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Букура М.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 рокупо справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Букуру Максиму Євгеновичуу задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО