КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3099/24 Головуючий у суді І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 33/824/3610/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 174 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 174 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням 19 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, до якої додав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що він дізнався, що справу розглянуто саме 19 квітня 2024 року лише 24 травня 2024 року. З ЄДРСР вбачається, що постанова надіслана для оприлюднення 14 травня 2024 року, зареєстрована 15 травня 2024 року, забезпечено для надання загального доступу 16 травня 2024 року, а фактично ОСОБА_1 отримав постанову особисто 27 травня 2024 року в приміщенні суду. Про результат розгляду ОСОБА_1 повідомлений не був, а апеляційна скарга, яка була подана 28 травня 2024 року була повернута апеляційним судом без розгляду.

Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

Зі змісту постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_1 був присутній, а отже достовірно знав про результат прийнятого рішення, порядок і строки його оскарження.

Враховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 19 квітня 2024 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 29 квітня 2024 року. Разом з тим, з першою апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 28 травня 2024 року, тобто з пропуском десятиденного строку.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

19 червня 2024 року ОСОБА_1 В повторно подав апеляційну скаргу.

Відповідно до глави 21 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Посилання у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження на те, що зазначений строк підлягає поновленню з огляду на отримання ОСОБА_1 повного тексту оскаржуваної постанови тільки 27 травня 2024 року є недостатньою підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки початок перебігу цього строку обчислюється не з дня вручення особі відповідного судового рішення, а з дня його ухвалення.

Іншого порядку обчислення перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачає.

Скаржником не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало йому після винесення постанови суду реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення протягом встановленого законом строку і доказів того, що він вживав відповідних заходів, спрямованих на отримання постанови на протязі десятиденного строку також не надано.

Доводи ОСОБА_1 наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не містять посилань на обставини, що об`єктивно унеможливили апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року у передбачений законом строк.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року у справі № 359/3099/24 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 Кодексу України про адміністративне правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб