Справа № 144/194/24
Провадження № 33/801/435/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кахно О. А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 22 січня 2024 року, о 15 год. 20 хв., в с. Веселівка по вул. Л. Українки, водій ОСОБА_1 керував мотоблоком «CROSSER», без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він не керував мінітрактором «Crosser» і це не мінітрактор, а мотоблок. Мотоблок з причепом не рухався і стояв перпендикулярно впритул до паркану. ОСОБА_1 та його товариш ОСОБА_2 стояли біля мотоблока і намагалися його виштовхати та розвернути, коли в цей час до них під`їхали працівники поліції.

Поліцейський, склавши протокол про адміністративне правопорушення, не вручив ОСОБА_1 його копію, чим порушив його права, адже той не мав можливості ознайомитися з ним, подати письмові зауваження до протоколу або зазначити їх у протоколі.

До того ж протокол не може бути належним та допустимим доказом у справі, адже до нього були внесені зміни. Так, Теплицьким районним судом протокол повертався на доопрацювання, оскільки працівник поліції у ньому зазначив лише те, що ОСОБА_1 керував мінітрактором з ознаками алкогольного сп`яніння, проте не вказав, що від проходження огляду він відмовився. Такі виправлення були внесені поліцейським за відсутності ОСОБА_1 , чим також порушено його права.

Окрім того мотоблок взагалі не є транспортним засобом у розумінні ЗУ «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху, адже управляється мускульною силою людини, яка йде поруч та призначений для використання у сільському господарстві і не може використовуватись як транспортний засіб.

Також матеріали справи не містять доказів того, що поліцейський ОСОБА_3 є посадовою особою, яка уповноважена складати протокол. До того ж він не проводив огляд ОСОБА_1 , не складав акт огляду та не вручав його ОСОБА_1 , не направляв ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження медичного огляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 22 січня 2024 року серії ААД №136378, 22,01.2024 року о 15 год. 20 хв. в с. Веселівка по вул. Л. Українки, водій ОСОБА_1 керував мотоблоком «CROSSER», без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2).

У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив, що вживав пиво. Протокол містить підписи ОСОБА_1

Жодних інших пояснень та зауважень протокол не містить.

Згідно із актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22 січня 2024 року огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, тремтіння пальців рук. (а. с. 3).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 22 січня 2024 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до Гайсинської ЦРЛ. Огляд не проводився (а. с. 4).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано, як працівники поліції під`їжджають до ОСОБА_1 , який знаходиться за кермом обладнаного сидінням мотоблоку. При цьому мотоблок із увімкненим двигуном знаходиться на узбіччі, перпендикулярно впертий до паркану.

Поліцейські просять ОСОБА_1 вимкнути двигун, повідомляють про ведення безперервної відеофіксації. Після цього поліцейський запитує як ОСОБА_1 в`їхав у паркан, на що той відповідає, що у мотоблока немає гальм.

Поліцейський запитує чи ОСОБА_1 має документи, той відповідає , що документи вдома. Після цього поліцейський запитує чи ОСОБА_1 вживав алкоголь, той відповідає, що ні. Працівник поліції повідомляє, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах з порожнини рота, нечітка мова, хитка хода, запитує чи продує Драгер. ОСОБА_1 погоджується, але просить вирішити ситуацію.

Поліцейський пропонує пройти огляд на місці або поїхати у лікарню, на що ОСОБА_1 відмовляється. Поліцейський повідомляє, що у такому разі на нього буде складено протокол. ОСОБА_1 просить його відпустити, на що працівник поліції запитує чи це нормально їхати п`яним вдень по селу та заїхати у паркан. ОСОБА_1 відповідає, що так випадково вийшло, просить не писати протокол.

О 15 год. 29 хв. працівник поліції складає протокол про адміністративне правопорушення, повідомляє, що ОСОБА_1 відсторонений від керування мотоблоком.

О 15 год. 37 хв. працівник поліції ознайомлює ОСОБА_1 зі змістом протоколу.

Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Факт керування ОСОБА_1 мотоблоком неодноразово підтверджувався ним самим, що зафіксовано на відеозаписі, зокрема, коли він повідомляв працівникам поліції про те, що у паркан в`їхав випадково.

Апеляційний суд зауважує на тому, що жодних заперечень проти цього факту ОСОБА_1 при спілкуванні із поліцейськими не висловлював, жодних письмових або усних пояснень із цього приводу не надавав.

Подальші його заперечення, апеляційний суд оцінює критично та вважає, що така поведінка була спрямована виключно на уникнення покарання.

Поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі. За таких обставин слід констатувати, що працівники поліції забезпечили реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 такою можливістю не скористався. Натомість просив не складати адміністративні матеріали та відпустити його.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є не належним доказом у справі через внесення до нього доповнення «Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився», адже саме такий зміст правопорушення неодноразово оголошувався ОСОБА_1 під час складання протоколу. Окрім того такі зміни були внесені до протоколу після направлення його судом на доопрацювання.

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що протокол є лише одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення. Як уже зазначалося, факт відмови від проходження огляду зафіксований на відеозаписі, а відтак у сукупності із наявними у матеріалах справи доказами протокол не може бути визнаний недопустимим доказом.

Апеляційний суд відхиляє також доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі зазначено про керування мінітрактором, тоді як агрегат «Crosser» є мотоблоком, адже з урахуванням встановлених обставин це не впливає на суть правопорушення.

Щодо тверджень скаржника про те, що мотоблок «Crosser» не є транспортним засобом, апеляційний суд зазначає таке.

Механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто, проаналізувавши дану норму Правил, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння йому номерного знаку та за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду №278/3362/15-к від 01.03.18, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.

Із долученого до справи відеозапису убачається, що мотоблок, яким керував ОСОБА_1 , укомплектований причепом, призначеним для перевезення людей і ( або ) вантажу, з облаштованим місцем для сидіння водія, а двигун засобу на момент перевірки правоохоронцями перебував у ввімкненому стані, допоки поліцейський не попросив його заглушити.

При цьому апеляційний суд зауважує, що на місці події ОСОБА_1 управляв мотоблоком не власною мускульною силою, не йшов поруч та не використовував у сільському господарстві, а сидів на водійському сидінні.

До того ж до в`їзду у паркан ОСОБА_1 рухався по проїзній частині загального користування у населеному пункті, а отже, керуючи вказаним транспортним засобом, був учасником дорожнього руху та був зобов`язаний керуватись Правилами дорожнього руху України.

Щодо посилань скаржника на те, що згідно із технічними характеристиками мотоблоку у нього відсутня гальмівна система, то апеляційний суд наголошує що вказана обставина в сукупності із перебуванням водія з ознаками алкогольного сп`яніння, додатково надає події підвищеної суспільної небезпечності, становить небезпеку дорожньому руху та несе загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений неуповноваженою особою, є голослівними та надуманими.

Так, ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, зокрема, органів Національної поліції.

Матеріалами справи підтверджено, що протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те посадовою особою ПОГ Гайсинського РУП капітаном поліції Сергієм Базалуком. Підстав для сумнівів у його повноваженнях суд не має.

Окрім того, при фіксування події правопорушення та складанні протоколу ОСОБА_1 не висловлював сумнівів про наявність повноважень працівників поліції на проведення вказаних дій, а чинне законодавство не містить вимог про долучення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення документів, які підтверджують особу та повноваження поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin And Others V. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що жодні доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук