Номер провадження: 33/813/1339/24
Головуючий у першій інстанції Старіков О. О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тьосової Я.В.,

захисника - Шаврова І.І.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

представників Одеської митниці ДМС України - Кептене Д.А., Ревенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шаврова І.І. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України,

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та на неї накладено стягнення у виді конфіскації 14300 (чотирнадцять тисяч триста) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Згідно з оскарженою постановою, 27.05.2023 року, о 17 год. 15 хв., в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» митного поста «Орлівка» Одеської митниці у напрямку руху «виїзд» з України до Румунії по смузі руху «зелений коридор» заїхав легковий автомобіль «Porsche Macan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 разом із пасажиром ОСОБА_2 . Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала порядок проходження митного контролю по каналу руху «зелений коридор».

Під час огляду автомобіля «Porsche Macan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у багажному відділенні під килимовим покриттям у ніші для зберігання запасного приладдя для автомобіля знаходилася чорна сумка з логотипом «TORNADO», призначена для автомобільних аксесуарів, серед медикаментів, було виявлено грошові кошти у сумі 35200 (тридцять п`ять тисяч двісті) доларів США та 500 (п`ятсот) Євро.

За даним фактом співробітниками Одеської митниці відносно ОСОБА_1 було складено протокол №1020/50000/23 від 27.05.2023 року про порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України.

Також, відповідно до вимог ст. 511 МК України було вилучено 14300 (чотирнадцять тисяч триста) доларів США.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Шавров І.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилаючись на наступне:

-відповідно до санкції ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України, конфіскація - є додатковим покаранням, а не основним, тому суд ухвалюючи рішення не міг застосувати до правопорушника тільки додаткове покарання без визначення основного, чим порушено вимоги ст.25 КУпАП, відповідно до яких суд може застосувати тільки основне або основне та додаткове покарання;

-при визначенні покарання суд виходив з того, що ОСОБА_1 провину не визнала, проте вказане свідчить про упередженість суду, адже визнання провини є правом особи та не може слугувати як обтяжуюча обставина. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю та доглядає за своєю тяжко хворою матусею похилого віку;

-визнавши ОСОБА_1 винуватою, суд виходив з того, що виявити сумку зі спірними грошима стало можливо лише після відвантаження інших сумок з багажника автівки, проте це також неможливо ставити в провину ОСОБА_1 , адже вона їхала на відпочинок за кордон зі своєю донькою з великою кількістю поклажі;

- ОСОБА_1 пояснила, що залишила пакет з грошима у власній автівці, коли під час повітряної тривоги спускалася до паркінгу та забулася про нього, а валюта була розміщена в автомобілі не в тайниках в розумінні п.53 ст.4 МК України та доступ до неї не був утрудненим. Грошові кошти знаходилася з іншими особистими речами, а саме лікарськими засобами;

-в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що доступ до вказаної сумки був ускладнений наявністю речей в багажнику, що також є упередженим, адже ОСОБА_1 їхала на відпочинок та не була обмежена законом перевозити багато речей у власній автівці. При цьому, наявність великої кількості особистих речей не можна розцінювати як спробу ухилитися від митного контролю;

-справа зводиться до питання чи переміщувалася валюта з приховуванням від митного контролю чи ні, адже очевидно, що в даному випадку можливо казати про існування іншого складу адміністративного правопорушення за ст. 471 МК України, однак останній не ставився в провину ОСОБА_1 , а вина останньої за ч.1 ст.483 МК України не доведена.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, який пропущений з поважних причин, оскільки після подання апеляційної скарги вперше (в межах строку на її подання), скарга була повернута постановою Одеського апеляційного суду від 04.04.2024 року у зв`язку з не долученням захисником до апеляційної скарги копії договору про надання правової допомоги.

Заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; представника Держмитслужби України, який просив рішення місцевого суду залишити без змін; вивчивши матеріали адміністративної справи та дослідивши докази; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржена постанова проголошена судом 14.03.2024 року. Захисником Шавровим І.І. вперше апеляційна скарга подана 20.03.2024 року засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку на апеляційне оскарження. Проте, апеляційна скарга була повернута захиснику ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.04.2024 року, у зв`язку з невиконанням вимог ст.271 КУпАП, а саме не долучення до скарги витягу з договору про надання правової допомоги.

Вдруге захисник звернувся з апеляційною скаргою 08.04.2024 року засобами поштового зв`язку, заявивши клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Зважаючи на те, що захисником вперше апеляційна скарга подана в межах строку на апеляційне оскарження, а також об`єктивні обставини, що стали підставою для пропуску строку на подання апеляційної скарги вдруге, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови місцевого суду, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 483 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Посилаючись на зазначені норми закону, митний орган в протоколі про порушення митних правил №1020/50000/23 від 27.05.2023 року зазначив, що виявлена валюта в сумі 35200 доларів США та 500 Євро не була заявлена ОСОБА_1 при усному опитуванні та переміщувалась нею через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, у спосіб, що утруднює її виявлення, в конструктивних особливостях автомобіля.

Відповідно до п.53 ч.1 ст.4 МК України, спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо).

Митним органом дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України.

Формулювання ч.1 ст.483 МК України, згідно з якою особа може бути визнана винною, стосується незаконних дій «спрямованих на переміщення товарів з приховуванням їх від митного контролю». Таким чином, мета чи намір декларанта надати неправдиві відомості та документи є одним зі складових елементів адміністративного правопорушення, який необхідно встановити до накладення стягнення.

Крім того, обов`язковим елементом будь-якого правопорушення, як то кримінального чи адміністративного - є доведення умислу на вчинення такого правопорушення.

Натомість, апеляційний суд вважає, що митний орган посилаючись як на незаявлення ОСОБА_1 при усному опитуванні валютних цінностей в сумі 35200 доларів США та 500 Євро, що по суті формує склад порушення митних правил за ч.1 ст.471 МК України, посилаючись на положення ч.1 ст.483 МК України, кваліфікував її дії за вказаною нормою, пославшись на існування факту приховування валютних цінностей.

Проте, апеляційний суд вважає, що у даному випадку має місце невірна кваліфікація дій ОСОБА_1 митними органами, та як наслідок необґрунтоване визнання останньої винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Так, за ч.1 ст. 471 МК України недекларування полягає у незаявлені громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про валютні цінності, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор)»».

Незаявлення - це дія, зворотня до заявлення про свої наміри та передбачає приховування громадянином від декларування валютних цінностей. Тобто, недекларування валютних цінностей завжди передбачає протиправні дії правопорушника, який з відповідною метою приховує валютні цінності під час переміщення їх через митний кордон України будь-яким способом.

При цьому, недекларування валютних цінностей за ч.1 ст.471 МК України вже має спеціальні ознаками та передбачає приховування з не заявленням про наявні валютні цінності за встановленою формою точних та достовірних відомостей про такі цінності, у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), а не переміщення чи спроба переміщення таких товарів, у тому числі валютних цінностей, з приховуванням у той спосіб, що виключно передбачений диспозицією ч.1 ст.483 МК.

Крім того, розмежування за вказаними нормами МК України полягають і в предметі правопорушення, а також умислу на вчинення та зобов`язань, які постають перед особою.

Предметом правопорушення, за ч.1 ст.471 МК України, є валютні цінності, що переміщуються через митний кордон, натомість за ч.1 ст.483 МК України, яка інкримінована ОСОБА_1 - це товари.

Так, відповідно до п.57 ст.4 МК України під товарами розуміються будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

В свою чергу, з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» вбачається, що під валютними цінностями розуміється національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.

Отже, валютні цінності є складовою частиною товарів у розумінні МК України, проте вони можуть бути специфічним товаром, а саме грошовим, який є об`єктом валютних правовідносини, та саме в даному конкретному випадку виступає товаром.

Тобто, валютні цінності є окремим видом товару, на який поширюються спеціальні норми законодавства, в тому числі Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закон України «Про валюту і валютні операції» та інші.

Таким чином, валютні цінності є частиною товарів, які наділені спеціальними ознаками.

Водночас конструкція статті 471 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України (ч.2), товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами (ч.3).

В свою чергу, конструкція ст.483 МК України передбачає дії з такими товарами, спрямовані на переміщення або, дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю у той спосіб, що передбачений диспозицією ч. 1 ст. 483 МК України (з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших…).

Підсумовуючи викладене, слід зробити висновок, що диспозиція ч.1 ст.471 МК України має спеціальні ознаки, порівняно з диспозицією ч.1 ст.483 МК України.

До того ж, санкції вказаних статей також значно різняться між собою, та зважаючи на відповідну кваліфікацію, можуть потягнути погіршення становища особи, у разі невірної кваліфікації дій.

Так, санкція ч.1 ст.483 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі від 50 до 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, або з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю.

В свою чергу, санкція ч.1 ст.471 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Тобто в даному випадку і санкція ч. 1 ст.471 МК України передбачає покарання менш обтяжливе, ніж санкція ч.1 ст.483 МК України.

Загально правовий принцип non bis in idem, який є принципом юридичної відповідальності, та полягає в тому, що особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, також лежить в основі правила кваліфікації при конкуренції кримінально-правових норм, відповідно до якого спеціальна норма має перевагу перед загальною. Тобто, коли вчинене діяння підпадає одночасно під ознаки, передбачені у двох самостійних статтях кодексу, та передбачає наявність загальної та спеціальної норми, діяння винного слід кваліфікувати лише за статтею зі спеціальної нормою, а тому кваліфікація вчиненого правопорушення у даному випадку з огляду на аналіз статей 471 та 483 МК України, які співвідносяться як спеціальне та загальне, наявне порушення правила кваліфікації за загально правовим принцип non bis in idem.

Із змісту акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, протоколу про порушення митних правил №1020/50000/23 від 27.05.2023 року та обставин справи, у даному провадженні не встановлено, що ОСОБА_1 виготовила сховище, чи обладнала, пристосувала з цією метою конструктивні ємкості чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню чи монтажу, а також, що митним органом застосовувалися будь-які технічні засоби митного контролю, у зв`язку з утрудненням виявлення валютних цінностей. Грошові кошти під час огляду автомобіля були вилучені в штатному багажному відділені.

Таким чином, в даній справі відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 , перетинаючи митний кордон на автомобілі, в багажному відділені якого, серед інших речей, знаходився пакет з грошовими коштами, який був виявлений працівниками митниці в результаті елементарного огляду багажного відділення, перевозила грошові кошти з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників), або із використанням інших засобів або способів, що утруднювали виявлення грошей.

За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що грошові кошти були приховані ОСОБА_1 у спосіб, визначений як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст.483 МК України.

Суд також враховує, що ОСОБА_1 , послідовно не погоджувалась із обставинами, викладеними в протоколі про порушення митних правил, про що особисто зазначила в протоколі №1020/50000/23 від 27.05.2023 року, та надала відповідні пояснення.

У судовому засіданні місцевого суду, а також під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 також не визнала себе винною та пояснила, що пакет з грошовими коштами вона залишила в своєму автомобілі під час повітряної тривоги, з метою їх збереження у разі можливих наслідків ракетного обстрілу, зокрема пошкодження квартири. У подальшому, як всі громадяни країни, перебуваючи тривалий час в нервовому стані, збираючись в поїздку за кордон, вона не згадала, що залишала грошові кошти в автомобілі. Через нетривалий час, виїжджаючи з однією зі своїх доньок за кордон на декілька днів, вона не згадала про грошові кошти. Мети приховувати або не декларувати грошові кошти в неї не було, оскільки взагалі не мала на меті їх вивозити, оскільки виїжджала за кордон на декілька днів. Грошові кошти були в пакеті, серед інших речей в багажному відділені автомобіля.

Крім того, на підтвердження походження грошових коштів ОСОБА_1 надала суду копію договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2022 року на суму 531400 грн.

Дослідивши та оцінивши сукупність наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку, що діяння, обставини якого кваліфіковані митним органом в даній справі, не містять ознак порушення митних правил, за які передбачена відповідальність за ч.1 ст.483 МК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даній справі за її конкретних обставин, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України, а провадження щодо неї ч.1 ст.471 МК України не порушувалось.

Крім того, апеляційний суд не вправі розглядати та надавати оцінку наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.471 МК України, оскільки митним органом дії останньої за вказаною статтею не кваліфіковані та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому не можуть бути предметом дослідження та оцінки апеляційним судом.

Таким чином, об`єктивні дані та докази по справі по порушення митних правил щодо ОСОБА_1 , свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що в даній справі наявні обставини, які утворюють склад порушення митних правил, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.483 МК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2019 року (справа №760/10803/15-а; провадження №К/9901/19074/18).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Разом з тим, у рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що в даній справі митним органом не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, а тому постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.

Відповідно до вимог п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Шаврова І.І. - задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою за ч.1 ст.483 МК України - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський