Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7844/23
Номер провадження: 33/812/375/24 Головуючий у місцевому суді: Костюченко Г.С.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 560327 від 18 листопада 2023 року, водій ОСОБА_1 18 листопада 2023 року о 09 год 54 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Новобузька, 101 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, бліде обличчя). Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager ARLM 0320, на що водій відмовився. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 03 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, такою що винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 18 листопада 2023 року він за командою свого командира мав прибути до місця дислокації, у зв`язку з чим виїхав з дому (м. Южне), де перебував проїздом. Напередодні (17 листопада 2023 року) у вечорі випив 1,5 літра пива. Пройти огляд на стан сп`яніння відмовився, оскільки поспішав.

Вказує на те, що матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять будь яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі автомобіля для керування іншій особі, що зроблено працівниками поліції не було, у зв`язку з чим він рушив далі.

Зауважує, що хоча до матеріалів справи й долучений диск з матеріалами відеофіксації вчиненого правопорушення, відомості про технічний пристрій, за допомогою якого здійснено даний запис, матеріали справи не містять, також такі відомості відсутні і у протоколі про адміністративне правопорушення.

За такого, на думку ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння проведений працівниками поліції є недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього недопустимим доказом у справі.

Наголошує на тому, що ним неодноразово подавалось клопотання про виклик інспектора поліції для надання пояснень, але він не з`явився з невідомих причин.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За такого, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 18 листопада 2023 року о 09 год 54 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Новобузька, 101 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, бліде обличчя). Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager ARLM 0320, на що водій відмовився. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису, що наявний в матеріалах справи вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 . У вказаному транспортному засобі знаходився один водій, пасажири були відсутні. Під час спілкування працівників поліції з водієм з метою встановлення його особи, працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі. При цьому пояснив, що він не має часу, має терміново їхати за наказом свого командира. ОСОБА_1 було ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та повідомлено, що від подальшого керування транспортним засобом його відсторонено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 560327 від 18 листопада 2023 року, водій ОСОБА_1 18 листопада 2023 року о 09 год 54 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Новобузька, 101 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, бліде обличчя). Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager ARLM 0320, на що водій відмовився. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

- у відеозаписі, з якого чітко вбачається, що працівником поліції було неодноразово запропоновано водієві ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі, на що він відмовився (а.с. 3).

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 560327 від 18 листопада 2023 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 18 листопада 2023 року у водія ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, бліде обличчя в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі, про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки поспішав виконати наказ командира, не мають правового значення, з огляду на обов`язок ОСОБА_1 передбачений п. 2.5 ПДР України на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі автомобіля для керування іншій особі є безпідставними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 залишено за місцем зупинки без порушення ПДР України. Крім того, з відеозапису, що міститься в матеріалах справи вбачається, що працівник поліції роз`яснила ОСОБА_1 , про те, що оскільки відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП він не може рухатись далі і транспортний засіб залишається на місці зупинки. Натомість твердження самого ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що після складання протоколу він поїхав суд до уваги не бере, оскільки працівниками поліції в повній мірі виконано вимоги ч.1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Також не заслуговують на увагу суду твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про технічній пристрій за допомогою якого було здійснено відеофіксацію вчиненого правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що відеофіксація велась на нагрудний відео реєстратор 470563.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що ним неодноразово подавалось клопотання про виклик інспектора поліції для надання пояснень, але він не з`явився з невідомих причин не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи. Більш того, такого клопотання апеляційна скарга теж не містить.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на спробу уникнення водієм ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Згідно довідки УПП в Миколаївській області від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с.4).

За такого, обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко