Справа № 489/4528/24
Провадження № 3/489/1930/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

23 липня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №561414 від 21.05.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 21.05.2024 о 13.53 год. в м. Миколаєві по вул. Троїцькій, 186, він, в порушення вимог п. 2.9"а" ПДР України, керував транспортним засобом "FORD MONDEO", д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, після чого останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, на що водій погодився. Огляд проводився з допомогою спеціального технічного засобу «Алкотест Драгер», який після проведення тесту мав цифровий показник 0,37 проміле алкоголю в крові, що підтверджено результатом тесту № 162 від 21.05.2024. Керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився.

ОСОБА_1 в судові засідання 28.06.2024 та 23.07.2024 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, по телефону, повідомленням у месенджері «Вайбер» та шляхом оголошення на сайті судової влади. До суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Для захисту своїх прав уклав договір із захисником, адвокатом Бєловою Р.В., яка в судовому засіданні просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, оскільки при складенні протоколу було порушено його право на захист (не роз`яснені права особи, відносно якої складався протокол, не забезпечено участь захисника, а також не роз`яснено права пройти огляд в закладі охорони здоров при незгоді з результатами огляду на місці. Крім того, вказала, що ОСОБА_1 не погодився з результатом огляду на місці, про що свідчить відсутність його підпису в акті огляду.

Також захисник надав клопотання командира військової частини НОМЕР_3 від 22.07.2024 про закриття провадження у справі та передачу матеріалів на розгляд офіцерського колективу військової частини НОМЕР_3 відповідно до положень ст. 21 КУпАП.

Вислухавши захисника, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; тест № 162 від 21.05.2024; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.05.2024; тест № 4561 від 21.05.2024; виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.05.2024; переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського; довідку УПП в Миколаївській області), суддя дійшов таких висновків.

Розглянувши клопотання командира військової частини НОМЕР_3 від 22.07.2024, суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки як станом на момент вчинення інкримінованого особі правопорушення, так і на даний час, статтю 21 КУпАП, яка передбачала можливість передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації або трудового колективу, було виключено з КУпАП Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення адміністративної відповідальності за незаконну торгівлю пальним» від 06.10.2022 № 2657-IX, у зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для вирішення суддею клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу військової частини НОМЕР_3 .

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за ряд альтернативних діянь, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинення кожного з яких має наслідком настання адміністративної діяльності.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Р. І Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N 1452/735 від 09.11.2015 р., у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм огляд водія на стан алкогольного сп`яніння є складною юридичною сукупністю та має складатись з такої послідовності: виявлення у водія ознак сп`яніння, проведення огляду на місці зупинки та в разі незгоди водія з результатами такого огляду чи відмови від такого огляду на місці зупинки пропозиція на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, відсутні дані про те, що особа була згодна з результатами проведеного огляду, що сторона захисту в судовому засіданні категорично заперечила, натомість зазначено про те, що особа відмовилася від огляду в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, викладена у протоколі суть інкримінованого правопорушення містить суперечності щодо вчиненого ОСОБА_1 діяння, оскільки, виходячи із змісту вищевказаних нормативних актів, які регулюють процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, проходження особою огляду на стан сп`яніння на місці з допомогою спеціального технічного засобу, за яким встановлено факт перебування її в стані сп`яніння, з результатами якого вона згодна, вказує на порушення вимог п. 2.9.а ПДР та свідчить про наявність правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Натомість незгода особи з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова від такого огляду в закладі охорони здоров`я вказує на порушення вимог п. 2.5 ПДР та свідчить про наявність правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статей 254, 256 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення складається протокол про адміністративне правопорушення, в якому в обов`язковому порядку зазначаються відомості про таку особу, дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, з метою забезпечення права особи знати суть пред`явленого обвинувачення, щоб мати змогу захищатися від нього.

Таким чином, встановлені при розгляді справи обставини вказують на те, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суть інкримінованого особі діяння, не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки містить суперечності щодо вчиненого ОСОБА_1 діяння.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, з відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського встановлено, що після проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, на запитання поліцейського про його згоду/незгоду з результатами огляду та необхідність проходження огляду в закладі охорони здоров`я - ОСОБА_1 було поставлено запитання про те, чи є доцільність у проходженні ним огляду в закладі охорони здоров`я, на що поліцейські відповіли про недоцільність такого огляду, що, у свою чергу, вказує на те, що особі не було однозначно роз`яснено її право пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я при її незгоді з результатами огляду на місці.

Підтвердженням того факту, що особі не було роз`яснено поліцейськими процедуру проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП є те, що з відеозапису вбачається, що працівниками патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останньому взагалі не були роз`яснені передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема право скористатися правовою допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, щоб мати змогу відстоювати свої інтереси, що свідчить про те, що особа не була обізнана про свої права та обов`язки, щоб мати змогу скористатись ними, внаслідок чого було порушено її право на захист.

Натомість, виходячи з практики ЄСПЛ, яку суди мають застосовувати, зокрема при розгляді справ про адміністративні правопорушення, імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України).

Відтак, у такому випадку простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

У зв`язку з цим, оскільки при проходженні огляду на стан сп`яніння та складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за наслідками проведеного огляду останньому не були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та не забезпечено можливість скористатися правовою допомогою захисника, то вказане свідчить про те, що здобуті внаслідок таких порушень докази (протокол, чек-тест, пояснення) не можуть бути враховані судом як допустимі в даній справі, оскільки вони отримані з порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу).

Крім того, доказом незгоди особи з результатами огляду на стан сп`яніння на місці з допомогою спеціального технічного засобу є те, що в доданому до протоколу акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в графі «З результатами згоден» відсутній підпис особи, яка проходила такий огляд.

У зв`язку з цим, поліцейський, враховуючи вказані заперечення особи проти результатів огляду на місці, повинен був запропонувати їй пройти огляд в закладі охорони здоров`я, та, у випадку її незгоди пройти такий огляд, в її діях мали б місце порушення вимог п. 2.5 ПДР, за фактом чого і мав би бути складений протокол про адміністративне правопорушення.

Натомість з відеозапису слідує, що незважаючи на незгоду особи з результатами проведеного на місці огляду на стан сп`яніння з допомогою спеціального технічного засобу, поліцейські не забезпечили відповідно до вимог вищевказаних нормативних актів проведення огляду особи на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та склали відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, встановленого саме за наслідками проведеного огляду на місці зупинки, з результатами якого особа фактично не погодилася.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був не згодний з результатами проведеного на місці зупинки огляду на стан сп`яніння, а поліцейські не забезпечили проведення його огляду в найближчому закладі охорони здоров`я - тому вказаний огляд є недійсним.

Також доказом незгоди особи з результатами огляду на стан сп`яніння на місці та порушення її права скористатися правовою допомогою адвоката при складенні протоколу про адміністративне правопорушення є також той факт, що після складення протоколу ОСОБА_1 самостійно залучив собі захисника, за вказівками якого пройшов огляд в закладі охорони здоров`я, за результатами якого було встановлено, що останній не перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тесту № 4561 від 21.05.2024 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.05.2024, складених лікарем, з яких вбачається, що при обстеженні ОСОБА_1 виявлено 0,12 проміле алкоголю в крові та останній є тверезим.

При цьому, вказані надані стороною захисту документи, які підтверджують факт самостійного звернення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, не можуть бути доказом того, що останній під час керування транспортним засобом був тверезим, оскільки такий огляд проведений з порушенням вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП (згідно з якими огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського) у відсутність поліцейського та без складення висновку за результатами огляду.

Однак вказаний факт підтверджує доводи сторони захисту про незгоду особи з результатами проведеного поліцейським на місці огляду на стан сп`яніння.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що підставою його складення відносно особи є саме результати її огляду на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, з якими особа була не згодна, а тому дані спеціального технічного засобу не можуть бути доказом перебування особи в стані алкогольного сп`яніння при її незгоді з результатами такого огляду. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні інші матеріали справи не містять.

Натомість, суд не може на власний розсуд змінити суть викладеного у протоколі правопорушення в частині інкримінування особі порушення вимог п. 2.5 ПДР, у випадку доведення його наявності, оскільки це матиме наслідком зміну пред`явленого особі обвинувачення, за межі якого суд виходити не вправі з метою недопущення порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з тим, що складений з порушенням вимог статей 254, 256 КУпАП та містить відомості про обставини правопорушення, які не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Натомість протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певного діяння, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованому порушенні, оскільки викладені у ньому обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість особи в інкримінованому порушенні поза розумним сумнівом, що в даній справі не доведено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол складений з порушенням вимог статей 254, 256 КУпАП та до нього не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко