КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/3588/2024 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Навродського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Навродського Олександра Володимировича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 19 березня 2024 року о 22.35 год. керував транспортним засобом «BMW» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. бердичівській, 3, у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер» 6820, що фіксувалось на нагрудну камеру, проба позитивна - 1,01 проміле, тест № 3752.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Навродський О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за крити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення п. 27 постанови Пленуму Верховного Суд України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а), вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що з відеозапису вбачається, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та відразу вимагали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 погодився, оскільки вважав дії працівників поліції правомірними з огляду на те, що він перебував за кермом транспортного засобу та не перебував у стані сп`яніння. Проте, як зазначає апелянт, знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані) особи, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

А тому, захисник вважає, що належних доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 працівниками поліції до суду не надано, працівниками поліції були порушені вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а тому в силі ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ОСОБА_1 повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце апеляційного розгляду провадження, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.

За повідомленням захисника ОСОБА_2 . ОСОБА_1 наразі перебуває у лавах ЗСУ.

З огляду на викладене, враховуючи позицію захисника, який вважав моливим проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 , а також те, що інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представлені його захисником - адвокатом Навродським О.В., вважається за можливе проводити апеляційний розгляд провадження за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника Навродського О.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, поліцейського взводу № 2 роти № 7 батальйону № 4 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП капрала поліції Любарця А.П., дослідивши матеріали справи та відеозапис подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у

ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Всупереч доводів апеляційної скарги, суддя місцевого суду в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та регулюється Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

За результатами перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги підстав вважати, що суддя місцевого суду неправильно застосував норми матеріального закону, у суду апеляційної інстанції немає.

З матеріалів справи та змісту постанови вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду справи вислухав пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Навродського О.В., який заперечував обставини, викладені у протоколі, вказав, що ОСОБА_1 вину свою не визнає, зазначив, що на відеозаписі, наданому працівниками поліції як доказ, відсутні відомості безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на відеозаписі він знаходилась в автомобілі без будь-якого руху, не був водієм автомобіля. Захисник вказав, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 1698530 стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП на даний час оскаржується в Солом`янському районному суду м. Києва.

Судом також досліджені письмові докази у справі, відеозапис подій та, оцінивши усі докази у справі, суд дійшов висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 за встановлених обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

У суді апеляційної інстанції захисник Навродський О.В. підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі у повному обсязі, додатково акцентувавши увагу суду, що після досліджуваних подій ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом.

На противагу поясненням та позиції захисника ОСОБА_2 . винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у порушенні вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху доводиться доказами у справі, а саме:

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1698530 від 19 березня 2024 року, відповідно до якої водій керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, і до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень (ас. 6);

- даними роздруківки результату приладу «Драгер». Результат тесту - 1,01 проміле, що не заперечується і стороною захисту (ас. 3);

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Результат якого - позитивний, 1,01 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, засвідчивши його власноручним підписом без будь-яких зауважень та застережень (ас. 4);

- даними розписки ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року, відповідно до якої останній зобов`язується не керувати транспортними засобами до повного витверезіння; автомобіль залишається на автопаркові (ас.5а)

- даними відеозапису, що міститься на компакт-диску з двох бодікамер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції з увімкненими проблисковими маячками прямують за транспортним засобом, який рухається попереду них. Зупинились та підійшли до припар кованого на узбіччі автомобіля. Водій повідомив, що є військовим, приїхав у шпиталь для проходження реабілітації. Поліцейський сказав пред`явити документи на автомобіль та посвідчення водія. В автомобілі на передньому сидінні перебуває пасажир. Водій надав документ і на запитання працівника поліції, чи має водій водійське посвідчення, водій відповів, що не має, тільки що з полону і ще його не отримав. На запитання працівника поліції, чи є взагалі таке посвідчення, водій відповів, що посвідчення водія не має і не отримував. Поліцейський поінформував, що за це передбачена відповідальність, накладення штрафу, на що водій сказав, що знає про це, зазначивши, що посвідчення водія не отримував, не встиг, був на ротації у м. Маріуполь, надав паспорт громадянина України. На запитання, чи є у нього зброя, водій, яким виявився ОСОБА_1 відповів, що зброї не має, він тільки з полону. На запитання інспектора поліції, чи не вживав ОСОБА_1 сьогодні алкоголь, останній відповів, що ні. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, винесена постанова з якою його ознайомлять, сказали очікувати. Коли працівник поліції перебував у службовому автомобілі та складав відповідні документи, підійшов ОСОБА_1 , якому сказави очікувати, порадили отримати посвідчення водія і вже тоді керувати транспортним засобом. ОСОБА_1 повідомив, що у нього замало грошей, на що працівник поліції повідомив, що випишуть мінімальний штраф. ОСОБА_1 на запитання, де він мешкає, відповів, що проживає у АДРЕСА_1 проходить реабілітацію. Коли ОСОБА_1 повернувся до свого автомобіля зачинити двері, щоб не заважали руху, працівник поліції озвучив своєму напарнику, що від ОСОБА_1 чутно запах алкоголю. ОСОБА_1 повернувся до службового автомобіля працівник поліції, запитав, чи можна буде сплатити через застосунок «Дія», на що отримав позитивну відповідь. ОСОБА_1 запитував працівників поліції, чи дозволено військовим їздити на автомобілі у нічний час доби, на що отримав відповідь, що лише з перепусткою. На запитання працівника поліції, чому ОСОБА_1 вирішив керувати транспортним засобом без посвідчення водія, ОСОБА_1 відповів, що автомобіль купили, а права ще не зробили. Після оформлення документів, працівник поліції повідомив, о виписана постанова за порушення ОСОБА_1 ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 3400 гривень. У відповідних графах постанови ОСОБА_1 власноручно поставив підписи. Працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 надається 10 днів для оскарження цього рішення та 15 днів для сплати штрафу. У разі невчасної сплати штрафу, він подвоїться. На запитання працівника поліції, коли останній раз ОСОБА_1 вживав алкоголь, він відповів «вчора». Працівник поліції озвучив, що у ОСОБА_1 вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах з ротової порожнини, поведінка не відповідає дійсності. Працівник поліції запитав у ОСОБА_1 , де він бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння: на місці, чи у медичному закладі. ОСОБА_1 відповів, що «можемо на місці». Працівник поліції поінформував, що огляд буде проведений за допомогою алкотестеру «Драгер», який, наразі, підвезуть, ОСОБА_1 задує у трубочку і якщо ОСОБА_1 не вживав, то йому не має за що переживати. На запитання ОСОБА_1 , а якщо не на місці, а в лікарні, працівник поліції повідомив, що без різниці, тоді у лікарні ОСОБА_1 задує у такий самий прилад, тільки лікарем. ОСОБА_1 відповів, що згоден пройти огляд на місці, додаючи, що вживав алкоголь. Працівники поліції сказали, що від ОСОБА_1 чутно запах алкоголю. По службовому телефону працівник поліції попросив інший екіпаж підвезти «Драгер». Поліцейський озвучив ОСОБА_1 : «Що ж ви, пацани, так собі проблеми робити, і нам також»., на що ОСОБА_1 сказав, що вони трохи проїхали. Працівник поліції сказав, що треба було поставити автомобіль і вже потім вживати. Інспектор поліції повідомив, що і їхати не можна у тому місці, де вони проїхали, оскільки там наявний знак «кірпіч». ОСОБА_1 сказав, що: «подивився там, ніби можна, ставлять машини, то і я поставив». Поліцейський сказав, що вони відпрацьовують цю територію, і дуже багато водіїв ігнорують заборонений знак. Інший екіпаж привіз прилад «Драгер» і за результатами огляду на стан сп`яніння у ОСОБА_1 виявився результат-1, 01 проміле, що було озвучено останньому, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Далі відеозапис фіксує оформлення та складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення. Після їх складання, ОСОБА_1 проставив підпис у чеку результатів приладу «Драгер» та отримав другий його примірник. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що стосовно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за певним номером, серією та зачитав вголос цей протокол. За кадром чоловій голос запропонував поліцейським якось вирішити це питання, на що поліцейський повідомив, що все фіксується на бодікамеру. ОСОБА_1 зачитали права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, запропонували викласти письмові пояснення у протоколі, ОСОБА_1 зазначив, що надасть пояснення у суді, поставив підписи у відповідних графах протоколу, акті тощо. Товариш ОСОБА_1 пропонував поліцейським вирішити питання у позапроцесуальний спосіб, додаючи, що «ніхто ж нічого не бачив». Поліцейський попередив, що у цей день вже їздити не можна, да і взагалі не можна, оскільки ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.

Інший відеозапис, наявний на DVD-диску, є ідентичний попередньому, фіксує аналогічні події, зафіксовані на бодікамеру другого працівника поліції (ас. 10).

За результатами означених подій уповноваженою на те особою складений протокол про адміністративні правопорушення серії ААД № 864865 від 19 березня 2024 року, зміст якого у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містять виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи із характеру вчинених дій, є вказівка на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 2).

Ці докази, які суддею місцевого суду покладені в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобутими з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги щодо обставин досліджуваних подій, повного та всебічного розгляду вказаного провадження, в суді апеляційної інстанції опитаний поліцейський взводу № 2 роти № 7 батальйону № 4 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП капрал поліції Любарець А.П., у присутності якого був відтворений відеозапис досліджуваних подій. Інспектор поліції пояснив, що, події мали місце по вул. Бердичівській, 3, у м. Києві. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був помічений раніше у русі, який проїхав під забороняючим знаком. На бодікамери рух автомобіля, як і проїзд під забороняючим дорожнім знаком не зафіксований з огляду на відсутність такої можливості. Постанови за порушення ПДР у цій частині не складав, оскільки, по-перше, це не було зафіксовано на бодікамеру, а, по-друге, підійшли до автомобіля ОСОБА_1 , коли той встиг вже припаркуватись на узбіччі біля шпиталю по вул. Бердичівській, 3, у м. Києві. За автомобілем під керуванням ОСОБА_1 їхали з увімкненим проблисковим синім маячком, що зафіксовано і відеозаписом досліджуваних подій. Відеозаписом зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в його автомобілі ще світяться верхні стоп-сигнали. Сам ОСОБА_1 не заперечував, що він керував транспортним засобом, який належить йому.

Єдиним і основним доводом апеляційної скарги захисника є те, що належних доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 працівниками поліції до суду не надано, а саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності увімкненого двигуна автомобіля, а тому, на переконання апелянта, працівники поліції безпідставно склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, ці доводи апелянта є безпідставними, спростовуються дослідженим відеозаписом подій, відповідно до якого автомобіль під керуванням ОСОБА_1 переслідувався працівниками поліції з увімкненими синіми проблисковими маячками, і після його припаркування на узбіччі всупереч ПДР ще деякий час перебував з увімкненими верхніми стоп-сигналами; поясненнями працівника поліції ОСОБА_3 , наданими ним у суді апеляційної інстанції та поясненнями самого ОСОБА_1 , зафіксованими на бодікамеру працівника поліції, який у розмові з інспектором поліції не заперечував, що здійснив заїзд на вул. Бердичівську, прямуючи до шпиталю, під забороняючий дорожній знак. Окрім того, під час спілкування з працівниками поліції, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, складання працівниками поліції відповідних адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 жодного разу не виказував поліцейським, що не він керував транспортним засобом, погоджуючись, як з постановою про накладення адміністративного стягнення за керування автомобілем без водійського посвідчення, яке ним ніколи не отримувалось, так і з протоколом про адміністративне правопорушення, складеного за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, що засвідчив власноручно виконаним підписом.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки у матеріалах справи міститься розписка, власноручно виконана ОСОБА_1 про те, що він зобов`язується не керувати транспортними засобами до повного витверезіння, а з дослідженого відеозапису подій вбачається, що працівники поліції усно додатково попереджали ОСОБА_1 , що він не тільки у цей день не має права керувати транспортним засобом, але й взагалі не має на це право, з огляду на відсутність у нього посвідчення водія.

Таким чином, висновки судді місцевого суду в постанові від 13 червня 2024 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва