Справа № 503/1011/24
Провадження №3/503/920/24
ПОСТАНОВА

17 травня 2024 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши клопотання адвоката Черевиченко Неллі Анатоліївни про участь в режимі відеоконференції у судовому провадженні про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 КУпАП,

встановив:

В провадженні суду з перебувають вище вказані матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Судове засідання у даному провадженні призначене на 28 травня 2024 року о 10 год. 00 хв.

При цьому, 09.05.2024 року до суду від адвоката Черевиченко Н.А. через систему «Електронний суд» надійшла заява , в якій, серед іншого, заявлене клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

09.05.2024 року суд своєю постановою згадану заяву адвоката залишив без розгляду з підстав не підтвердження нею належним чином своїх повноважень як захисника, внаслідок того, що наданий нею через систему «Електронний суд» ордер не містив всіх обов`язкових реквізитів, а також не було додано витягу із договору про надання правової допомоги, який був би засвідчений підписами сторін. Крім того, в мотивувальній частині цієї постанови судом окремо було відзначено, що в заяві адвоката не зазначено найменування суду з якого вона має намір прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

10.05.2024 року судом було встановлено, що у дійсності поданий адвоката Черевиченко Н.А. через систему «Електронний суд» містив в собі всі обов`язкові реквізити, але використаний судом ПК з відповідним програмним забезпеченням не забезпечив відображення відомостей наявних в всіх заповнених адвокатом графах свого ордеру, що підтверджує відповідна доповідна записка від 10.05.2024 року № 65/24 додана до матеріалів справи.

Таким чином єдиною підставою не підтвердження адвокатом Черевиченко Н.А. належним чином своїх повноважень як захисника була відсутність витягу із договору про надання правової допомоги, який був би засвідчений підписами сторін.

10.05.2024 року до суду від адвоката Черевиченко Н.А. через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій, серед іншого, повторно заявлене клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. При цьому, адвокатом також не зазначено найменування суду з якого вона має намір прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У зв`язку з чим суд фактично сприймає дану заяву як її клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Дослідивши клопотання адвоката Черевиченко Н.А. суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України.

Згідно з ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Діючими нормами КУпАП не визначено порядку вирішення питання, щодо здійснення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, а тому виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону, а саме норм кримінального процесуального кодексу України та при вирішенні питання про здійснення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, керуватися положеннями ст. 336 КПК України.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, ч.1 ст. 336 КПК України передбачений перелік підстав, з яких судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Частиною 2 ст. 336 КПК України визначено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Таким чином, проведення відеоконференцзв`язку під час судового засідання за участю сторін поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів учасників цією нормою не передбачено.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові № 760/15429/20 від 01.12.2021 року.

Суд звертає увагу на ту обставину, що положення ч.6 ст. 368 КПК України передбачають врахування судом висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За місцем знаходження адвоката Черевиченко Н.А. в м. Одесі є значна кількість судових установ різної спеціалізації (загальної, адміністративної та господарської) і інстанцій (першої і апеляційної), які забезпечують захиснику можливість реалізувати своє право на участь в судовому розгляді із них у режимі відеоконференції з Кодимським районним судом Одеської області.

Окрім того, між м. Одесою і м. Кодима існує транспортне сполучення, зокрема залізничне, в тому числі приміською залізницею (електричка «Одеса-Вапнярка) або поїздами, які відправляються зі станції «Одеса» та проходять через станцію «Кодима» маючи у ній зупинку, зазначене забезпечує адвокату можливість безперешкодно прибути безпосередньо до суду для участі в судовому засіданні.

За таких можливостей суд не вбачає перешкод для участі захисника в судовому розгляді за умов використання ним існуючих визначених законом процедур.

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заяву адвоката Черевиченко Н.А. в частині щодо клопотання про її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів такою, що не підлягає задоволенню, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 283 КУпАП, ст. 336 КПК України, ст. 5, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Черевиченко Неллі Анатоліївни від 10.05.2024 року в частині щодо клопотання про її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Вороненко