Номер провадження: 33/813/1559/24
Номер справи місцевого суду: 498/697/24
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Заперченка В.С. та прокурора Щербіни Н.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського райсуду Одеської обл. від 01.05.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Флера Красноокнянського району Одеської обл., працюючого на посаді виконуючого обов`язки головного лікаря КНП «Цебриківський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Цебриківської селищної ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., а також стягнуто з нього в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Цебриківський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Цебриківської селищної ради, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив Цебриківську селищну раду Роздільнянського району Одеської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, щодо підписання наказу № 2 від 31.03.2023 «Про прийняття на роботу», яким прийняв за сумісництвом на 0,5 посадового окладу лікаря АЗПСМ себе особисто, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не надано належної оцінки його доводам про інформованість уповноваженого представника власника та органу управління підприємства в.о. голови Цебріковської селищної ради Костик О.Т. про можливість виникнення конфлікту інтересів, а також його письмовим запереченням та доданим документам, з яких вбачається, що ситуація щодо виникнення конфлікту інтересів була заздалегідь відома ОСОБА_2 , яка пропонувала призначити його на посаду в.о. директора КНП «Цебриківська ЦПМСД», знаючи, що він працює на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини вищої категорії для запобігання настання негативних наслідків за сталої практикою, у законності щодо якої у будь-кого протягом більше 3 років сумнівів не виникало;

- зміст запиту та відповіді Цебриківської селищної ради не містить уточнення щодо форми не отриманого від нього повідомлення про виникнення конфлікту інтересів;

- суд не звернув увагу, що дії вчинено ним в умовах крайньої необхідності, зокрема, укладені раніше ним з 1300 громадянами декларації про надання медичної допомоги були би анульовані, а відсутність у КНП « Цебриківська ЦПМСД» жодного сімейного лікаря фактично у той час позбавило майже 5000 жителів місцевої громади право своєчасно, а у потрібних випадках невідкладно, отримати первинну медичну допомогу, що могло потягти настання негативних наслідків для їх життя та здоров`я.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Заперченка В.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_3 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В свою чергу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому, п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону встановлюють, що особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення за кваліфікуючими ознаками: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 822/2024 від 12.04.2024;

- наказом № 2 к від 31.03.2023 про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 31.03.2023 в АЗПСМ Цебрикове на 0,5 ставки лікарем ЗПСМ, підписаного в.о. головного лікаря КНП «Цебриківський ЦПМСД» ЦСР;

- довідкою про доходи виданої в.о. головного лікаря КНП «Цебриківський ЦПМСД» - ОСОБА_1 ;

- довідкою Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 396/02-15 від 21.03.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

- відповіддю на запит про надання копій документів № 10715/55/114/01.2023, наданою в.о. головного лікаря КНП «Цебриківського центру первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» ЦСР;

- копією розпорядження №13-ОС від 31.03.2023 про призначення ОСОБА_1 на посаду виконувача обов`язків головного лікаря КНП « Цебриківський ЦПМСД» Цебриківської селищної ради з 31.03.2023;

- контрактом виконувача обов`язків головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Цебриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Цебриківської селищної ради від 31.03.2023;

- рапортами о/у УСР в Одеській обл. ДСР НП України ОСОБА_4 , а також іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Отже, апеляційний суд погоджує висновок суду 1-ої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7КУпАП, а саме: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

При цьому, в методичних рекомендаціях «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» №13 від 21.10.2022 НАЗК зауважує на тому, що реалізація службових/представницьких повноважень стосовно себе відноситься до типових обставин та ситуацій, що свідчать про наявність приватного інтересу чи зумовлюють його виникнення. До таких ситуацій можна віднести прийняття (або участь у прийнятті) рішень особою щодо себе самої, які стосуються оплати праці, відведення земельних ділянок, використання права на депутатське звернення чи депутатський запит у власних інтересах.

Так, на підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що, в.о. головного лікаря КНП «Цебриківський ЦПМСД» ОСОБА_1 , виконуючи передбачені статутом та контрактом службові повноваження, підписав наказ № 2-к від 31.03.2023 «Про прийняття на роботу», яким прийняв за сумісництвом на 0,5 посадового окладу лікаря АЗПСМ себе особисто, йому нарахована та виплачена заробітна плата за сумісництвом як лікарю ЗПСМ КНП «Цебриківський ЦПМСД» ЦСР за період 17.03.2023 по 31.12.2023, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив Цебриківську селищну раду Роздільнянського району Одеської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час підписання вищевказаного наказу.

Відтак, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді в.о. головного лікаря КНП «Цебриківський ЦПМСД» всупереч вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких здійснених ОСОБА_1 заходів для врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, як це передбачено вимогами п. 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Надаючи оцінку посиланням апелянта на те, що, підписуючи наказ відносно себе він діяв в стані крайньої необхідності з метою недопущення порушення прав громадян на отримання медичної допомоги, суд апеляційної інстанції зауважує на їх необґрунтованості з огляду на наступному.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом ст.ст .10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 , стверджуючи, що дії вчинено ним у стані крайньої необхідності та з метою запобігання порушення прав інших осіб, відповідних доказів не надає, такі докази також відсутні в матеріалах справи.

Крім того, загроза охоронюваним інтересам осіб, які мають право на отримання медичної допомоги, на яку посилаєтеся ОСОБА_1 в обґрунтування своїх доводів, є уявною, та такою, що може виникнути у майбутньому, а тому вчинене ОСОБА_1 діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Таким чином, з урахуванням наведеного та обставин цієї справи, відсутні підстави для визнання вчинених ОСОБА_1 дії та прийняття рішень, які кваліфіковано як адміністративне правопорушення, у стані крайньої необхідності.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 як особа, яка перебуває на посаді в.о. головного лікаря КНП «Цебриківський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Цебриківської селищної ради та відповідно до статуту підприємства та укладеного контракту наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками) і прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, і зобов`язаний виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ст. 28 Закону, а отже є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також, апеляційний суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 стосовно того, що матеріали справи містять докази щодо повідомлення безпосереднього керівника в.о. голови Цебріковської селищної ради Костик О.Т. про можливість виникнення конфлікту інтересів, про який ОСОБА_2 було заздалегідь відомо, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема, як вбачається зі змісту наданого Управлінню стратегічних розслідувань в Одеській обл. листа в.о. селищного голови Цебриківської селищної ради Костюк О. від 21.03.2024 № 396/02-15, на адресу Цебріковської селищної ради не надходили повідомлення від директора КНП «Цебриківський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Цебриківської селищної ради ОСОБА_1 про виникнення конфлікту інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» в період з 01.03.2023 по 01.02.2024 (а.с. 13).

Окрім того, наведене також підтверджується наданими 22.02.2024 ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП поясненнями (матеріали провадження № 498/702/24, а.с. 15), про те, що він не повідомляв НАЗК, Цебриківську селищну раду про реальний конфлікт інтересів під час підписання наказу №2-к від 31.03.2023 про прийняття його лікарем ЗПСМ 0,5 ставки АЗПСМ Цебрикове, вважаючи, що конфлікту не було, а таке призначення обумовлено соціальними потребами внаслідок відсутності інших лікарів (а.с. 14-15).

Натомість, апеляційний суд не приймає до уваги та вважає голослівними посилання ОСОБА_1 у наданих ним особистих поясненнях при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (а.с. 9, зворот), про те, що про обставини можливого конфлікту інтересів він усно повідомляв в.о. голови Цебриківської селищної ради ОСОБА_2 , яка йому дала вказівку виносити наказ особисто, так як раніше такі ж обставини виникали при роботі та прийнятті на посаду іншого в.о. головного лікаря, а при наданні ним пояснень 22.02.2024 він погано себе почував, перебуваючи в стані гіпертонічного кризу, не сприймав ці події ясно та зважено, підписав пояснення практично не читаючи, оскільки наведені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами та не можуть бути покладені в основу судового рішення за наявності у справі беззаперечних доказів винної поведінки ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду 1-ої інстанції про винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 268, 280, 294 КУпАПапеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 01.05.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца