ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2150/24 Справа № 175/9198/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Ромась А.І., яка діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції апеляційну, скаргу захисника на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає по АДРЕСА_1 , військовослужбовець,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 22.04.2024 року о 22 год. 15 хв. в Донецькій області, м.Краматорськ, на вул. Паркова біля буд. 59, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820». Результат перевірки 0,92 проміле, тест №963. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На вказане рішення захисником ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій вона просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд грубо порушив норми права, не дослідив всі докази та не надав їм належної оцінки. Жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом до суду не надано. Робітниками поліції не були роз`яснені права. Причина зупинки транспортного засобу не роз`яснена. Протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини ОСОБА_1 . Захисник просить зупинення провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 в ЗСУ.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, вказує, що ОСОБА_3 та його захисник не були присутні при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції про дату та час розгляду справи не повідомив сторони. Крім того, дата призначення справи в протоколі про адміністративне правопорушення не співпадає з датою винесення постанови. 08.07.2024 року апелянт ознайомився повністю з матеріалами справи та отримав копію постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, можливість реалізації права апеляційного оскарження та його строк виникають і обчислюються саме з дня винесення постанови та не пов`язані з днем отримання копії судового рішення, а отже строк оскарження постанови судді відносно з урахуванням вихідних, закінчився 09.07.2024 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення був повідомлений про час та місце розгляду справи, 22.05.2024 року о 10-00 годині, в Дніпровському районному суді Дніпропетровської області, однак в зазначену дату розгляд не відбувся, оскільки матеріали справи надійшли до суду першої інстанції тільки 18 червня 2024 року. В матеріалах справи відсутнє жодне повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про розгляд справи 28.06.2024 року.

Таким чином, розгляд справи був проведений без участі ОСОБА_1 та його захисника, тому пропущений захисником строк апеляційного оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується даними, що містить протокол про адміністративне правопорушення, квитанція Alcotest 6820, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозапис з бодікамер.

Згідно до тесту газоаналізатора Alcotest 6820, водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння - вміст алкоголю «0,92 % проміле». (а.с.5а)

ОСОБА_1 після продуття алкотестера, був згоден з його результатами. Всі його дії були зафіксовані на бодікамери робітників поліції.

Таким чином, поліцейськими в повному обсязі виконано вимоги ст. 266 КУпАП.

Перевіривши відеозапис адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що він надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Отриманий відеозапис у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів. Той факт, що відеозапис переривається, не є порушенням, оскільки в ньому чітко простежується хід подій.

Доводи захисту з приводу відсутності найменування технічного засобу, на який було зафіксоване правопорушення, в протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються матеріалами справи, в яких чітко зазначено що правопорушення було зафіксоване на пристрій Motorola Solutions VB400 472570, тому вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до відеозапису з бодікамери ОСОБА_4 було зупинено о 22 годині 15 хвилин 22.04.2024 року робітниками поліції під час дії в Донецької області комендантської години, під час якої зокрема забороняється рух транспортних засобів, а під час перевірки документів поліцейські почули запах алкоголю, тому запропонували особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Контроль дотримання комендантської години мешканцями населеного пункту покладається військовим комендантом на спеціально виділені для цієї мети комендантські патрулі, до складу яких входять поліцейські Національної поліції України, військовослужбовці ЗС України та можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії України та державної прикордонної служби України.

У разі порушення комендантської години, комендантський патруль та правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби, проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються відеозаписом з бодікамери робітника поліції, з якої вбачається що ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля, після зупинки транспортного засобу співробітниками поліції він вийшов з автомобіля, перебуваючи на місці водія.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших об`єктивних доказів не може слугувати доказом винуватості, але спростовуючи доводи захисту, зазначає, що всі докази в сукупності, які містяться в матеріалах справи, є достатніми для доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обговорюючи доводи апелянта про призупинення справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, апеляційний суд вважає їх не слушними, оскільки вказане не передбачено чинними КУпАП.

Досліджені апеляційним судом матеріали справи та відеозапис, є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції, ними були роз`яснені права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Суддею не встановлено недотримання працівниками поліції вимог КУпАП при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та правильно оцінено кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість та достовірність. Сукупність доказів є достатніми, щоб дійти висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9а ПДР України.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи доводять вину ОСОБА_1 а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, то підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Ромась А.І., яка діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Ромась А.І. без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя