Справа№464/5138/24
пр.№ 3/464/2137/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2024 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.183 КпАП України,

у с т а н о в и в:

До Сихівського районного суду м.Львова надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 227518 від 16 липня 2024 року, 15 липня 2024 року о 23:34 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: м.Львів, вул.Хуторівка,34, здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила, що її насильно утримували та ґвалтували, хоча насправді цього факту не було.

Перевіривши адміністративний матеріал у порядку, передбаченому ст. 278 КпАП України, приходжу до наступного.

Із змісту протоколу та доданих до нього матеріалів вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на момент складення протоколу була неповнолітньою.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Правовий статус неповнолітніх в Україні визначається Конституцією України, а саме стаття 52 проголошує, що діти рівні у своїх прав незалежно від походження. А також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

Згідно з положеннями 2 КпАП України, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших Законів України.

Стаття 13 КпАП України містить лише визначення віку неповнолітніх осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та підлягають адміністративній відповідальності із застосуванням заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП.

Статтею 27 КпАП України встановлено, що інтереси неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Також, статтею 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» покладає здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей, зокрема, на Службу у справах дітей районних державних адміністрацій та кримінальну поліцію у справах дітей відділу поліції, діяльність яких здійснюється на принципах законності, застосування переважно методів виховання і переконання, що передбачають вжиття примусових заходів лише після вичерпання всіх інших заходів впливу на поведінку дітей, неприпустимості приниження честі і гідності дітей, жорстокого поводження з ними, тощо.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на викладене, враховуючи, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не встановлено особливості провадження у справ про адміністративні правопорушення щодо неповнолітніх, з метою розгляду даної справи відповідно до засад статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону щодо порядку кримінального провадження відносно неповнолітніх.

Згідно з частиною другої статті 484 КПК України орган, який здійснює провадження щодо неповнолітнього зобов`язаний здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Отже, аналізуючи вищевказане, вбачається, що при складанні протоколу порушено право на захист ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки складено протокол відносно неповнолітньої особи за відсутністю законного представника чи захисника.

Крім того, відповідності до вимог статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, за змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 251 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справах.

Отже, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КпАП України, надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 227518 від 16.07.2024 року, який не містить відомостей про присутність законного представника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також про повідомлення щодо захисту прав та інтересів неповнолітнього до відповідних органів у справах дітей, а тому вбачається, що адміністративний протокол складений з порушенням статті 256 КпАП України.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, проте жодних доказів алкогольного сп`яніння особи, що притягається до адміністративної відповідальності, суду не представлено.

Більше того, стаття 183 КпАП України передбачає відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого вказаною статтею, полягає у завідомо неправдивому виклику спеціальних служб, в т.ч. поліції, а дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких служб. Правопорушник викликає представника спеціальної служби нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу, при цьому особа точно, достовірно знає, що здійснений нею виклик відповідних служб є неправдивим, тим самим усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій.

Зазначене усвідомлення має бути доведеним, лише тоді можливо винести постанову за ст. 183 КпАП України.

Не можна притягувати до адміністративної відповідальності тільки за сам факт виклику поліції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснила дзвінок на службу «102» у зв`язку з тим, що її насильно утримували та ґвалтували.У подальшому, ОСОБА_1 відмовилася від свого повідомлення про зґвалтування, вказавши що такого факту не було, тілесних ушкоджень їй не завдано. Проте органом НП не перевірено та не досліджено коли і за яких умов неповнолітня ОСОБА_1 прибула в квартиру АДРЕСА_2 , скільки і на якій підставі чи за її волею, там перебувала. Внаслідок свого віку і стану ОСОБА_1 могла передбачати якусь небезпеку щодо себе, а отже є підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснила виклик до поліції небезпідставно, а з метою захистити свої права.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя дійшла висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а тому у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.183 КпАП України у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Г.О.Шашуріна