3-зв/465/5/24
УХВАЛА

судового засідання

"05" серпня 2024 р. м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О., з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р., заявника ОСОБА_1 , представник заявника Галича П.О., розглянувши у судовому засіданні заяву особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Баран Оксани Іванівни у справі № 465/5804/24 (провадження № 3/465/2723/24) -

встановив:

У провадженні судді Франківського районного суду м.Львова Баран О.І. перебуває справа №465/5804/24 (провадження № 3/465/2723/24) про притягнення ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126, ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

02.08.2024 року у судовому засіданні представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокатом Галичем П.О. заявлено усно заяву про відвід судді БаранО.І. та було висловлено прохання надати можливість подати обґрунтовану письмовузаяву про відвід.

02.08.2024 року представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокатом Галичем П.О. подано в системі «Електронний суд» письмову заяву про відвід судді БаранО.І. у даній справі. Заява мотивована тим, що за викликом судді Баран О.І. в судове засідання 02.08.2024 року прибули інспектори поліції, а саме ОСОБА_2 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та ОСОБА_3 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Однак клопотання про виклик зазначених вище поліцейських для їх допиту в судовому засіданні не вирішувалося взагалі. Сторона захисту не клопотала про їх допит.Крім цього зазначає, що стороною захисту в судовому засіданні було заявлено клопотання про виключення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з числа процесуальних джерел доказів, оскільки такі здобуті за неналежної процедури, виключно зі власної ініціативи суду без обговорення цього питання з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисником, але вказане клопотання суд залишив без задоволення. На його думку, це свідчить про наявність об`єктивно виправданого сумніву щодо упередженості судді ОСОБА_4 , а також про те, що суддя Баран О.І. не є безсторонньою за суб`єктивним та об`єктивним критеріями при розгляді даної справи і такі дії судді ОСОБА_4 підривають довіру до неї в частині можливості здійснення нею справедливого та безстороннього судочинства. У зв`язку з чим, просить заяву про відвід судді Баран О.І. задоволити та відвести суддю Баран О.І. від розгляду справи №465/5804/24.

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024 року дану заяву про відвід судді Франківського районного суду м.Львова Баран О.І. передано на розгляд судді Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О.

Заявник ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні заяву підтримали, дали аналогічні пояснення наведених у заяві. Просять заяву задоволити.

Суддя Франківського районного суду м.Львова Барн О.І. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час розгляду заяви про відвід.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, розглянувши та вивчивши подану заяву про відвід, вважаю, що заява не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або суддею самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід), однак суд вважає, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і розгляд заяви про відвід необхідно провести за правилами, закріпленими в КПК України.

У п.4 рішення Ради суддів від 08.06.2017 року № 34 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Положеннями ст.ст.75, 76 КПК України визначено підстави відводу судді. Зокрема відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.3 ст.80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Нормами ч.5 ст.80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим, тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність.

Отже, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п.1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Так, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд в ухвалі від 31.10.2023 року у справі № 990/278/23 зазначив, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Таким чином, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема в пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В пункті 50 рішення ЄСПЛ в справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Отже, для вирішення питання щодо відводу судді або складу суду необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника про недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій), що має бути належним чином обґрунтовано.

При цьому, сама по собі заява про відвід не є безумовною підставою для відсторонення складу суду від участі у кримінальному провадженні. Позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, адже визначальним фактором є можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується доки на підставі доказів не буде встановлена наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.

Разом з тим, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Однак, заявлений відвід не містить будь-яких належних та підтверджених даних, які б свідчили про існування вказаної заявником підстави для відводу.

Мотиви, які викладені у заяві, фактично свідчать про незгоду із процедурою судового розгляду, що здійснює суддя та з процесуальними рішеннями судді у ході розгляду судової справи, а відтак дана заява ґрунтується на суб`єктивних переконаннях заявника, що не може слугувати підставою для відводу.

Сумніви заявника щодо наявності у судді ОСОБА_4 можливості неупереджено розглянути справу мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Наведені обставини не підтверджують упередженого ставлення судді, а тому не є підставами для відводу судді у розумінні ст. 75 КПК України.

Між тим, доводи, зазначені в заяві адвокатом Галичем П.О. фактично зводяться до його незгоди з діями судді під час розгляду справи, а саме щодо допиту свідків під час судового засідання по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126, ч.2 ст.130 КУпАП, а отже не можуть свідчити про упередженість судді.

В той же час, прийняття судом відповідних процесуальних рішень з приводу вчинення процесуальних дій, які здійснюються суддею до та під час розгляду справи, не є підставою для відводу судді та не можуть оцінюватись як сумнів у їх неупередженості в межах розгляду даної справи, а можуть бути вирішені у визначеному процесуальним законодавством порядку.

Такі оцінки та припущення не можуть слугувати самостійною і достатньою підставою для відводу судді. Тому, за відсутності доказів упередженості судді заявлений такому судді відвід не підлягає задоволенню. При цьому, слід враховувати, що інститут відводів у кримінальному процесі не може використовуватися учасниками як інструмент тиску на суд чи суддів.

Відтак, аналізуючи зміст та доводи заяви про відвід судді Баран О.І, приходжу до висновку, що заявником та його представником не наведено обставин, що призведуть до виникнення сумнівів щодо неупередженості судді Баран О.І. у даній справі.

Статтею 8 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

З урахуванням наведеного, приходжу до переконання, що в задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити, оскільки обставини, які б виключали участь судді Баран О.І. у даній справі відсутні, такий є необґрунтований, безпідставним, тобто не містить підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 246 КУпАП, ст.75, 76, 80, 81, 372, 376 КПК України

постановив:

У задоволенні заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Баран Оксани Іванівни у справі № 465/5804/24 (провадження № 3/465/2723/24) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 06 серпня 2024 року об 08:45 годин.

Суддя М.О. Мартинишин