ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2002/24 Справа № 932/188/24 Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Махоніної О.В. на постанову Бабушкінського райнного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та провадження закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення,

за участю:

прокурора Мануйленка І.М.,

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Махоніної О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Бабушкінського райнного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2024 року ОСОБА_1 , будучи виконуючим обов`язки директора КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської обласної ради та будучи, згідно п.п «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції», суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 31.05.2022 року видав наказ № 46-к «Про преміювання працівників Театру ім. Т.Г. Шевченка» відповідно до якого, за якісне та своєчасне виконання своїх обов`язків, сумлінну працю, добросовісне виконання виробничих завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни, дотримання правил безпеки в період воєнного стану, ведення активної волонтерської діяльності, було встановлено розмір премії працівникам театру відповідно до ЗУ «Про оплату праці», колективного договору та положення про преміювання працівників, в травні 2022 року, в тому числі і собі особисто, у розмірі 5 147,26 грн., чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_2 заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради (ДОР). Управління закладом здійснює директор (керівник). Директор несе повну відповідальність за стан та діяльність закладу, діє без доручення від імені закладу, представляє його в усіх установах та організаціях, розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства та Статуту. Укладає договори, дає доручення, відкриває в установах Державного казначейства розрахунковий та інші рахунки, несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів.

Відповідно до Рішення Дніпровської обласної ради сьомого скликання, двадцять п`ятої сесії № 660-25/VII від 09.10.2020 ОСОБА_3 було призначено на посаду директора-художнього керівника КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» ДОР на термін з 19.10.2020 року по 19.10.2025 року.

Керівник закладу має право діяти від імені закладу, представляти і захищати його інтереси у відносинах з іншими установами та організаціями всіх форм власності, укладати господарські та інші угоди, давати доручення, розпоряджатися коштами Закладу, накладати на працівників стягнення відповідно до чинного законодавства України, у межах своєї компетенції видавати накази, розпорядження та давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Закладу, вирішувати питання, віднесені статутом та строковим трудовим договором до компетенції Директора. Директор укладає трудові договори з працівниками Закладу відповідно до чинного законодавства України. Директор підзвітний Дніпропетровській обласній раді у межах, установлених чинним законодавством України, статутом Закладу та строковим трудовим договором.

Відповідно до Наказу № 286-к від 27.12.2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника директора комунального закладу культури. Відповідно до посадової інструкції заступника директора - ОСОБА_1 посада «заступник директора» відноситься до категорії «керівники», заступник призначається та звільняється з посади наказом директора художнього керівника театру, підпорядковується безпосередньо директору. До завдань та обов`язків заступника директора належить: керування виробничо-технічною діяльністю безпосередньо підпорядкованих служб, участь в розробці виробничих планів театру, проведення оперативних нарад з керівниками технічних та інженерних служб театру в межах повноважень. Заступник директора має право: представляти театр в державних установах, громадських організаціях з питань, які входять до його компетенції, надавати вказівки та розпорядження з адміністративно-господарських питань всім службам театру, здійснювати взаємодію з керівниками всіх структурних підрозділів театру.

Відповідно до Наказу управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпровської обласної державної адміністрацій № 17-к від 28.02.2022 на період хвороби директора ОСОБА_3 , ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора, як її заступник.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 1 посадова особа юридичної особи публічного права голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи, утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.

Відповідно ОСОБА_1 , будучи заступником директора театру ім. Т.Г. Шевченка, є посадовою особою юридичної особи публічного права і відповідно до положень п.п «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Положеннями Колективного договору КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» ДОР встановлено, що преміювання працівників театру за результатами праці здійснюється за рахунок фонду економії заробітної плати та за рахунок коштів, отриманих в результаті надання платних послуг відповідно до Положення про преміювання, яке було введено з метою матеріального стимулювання працівників за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни.

Відповідно, Положенням про преміювання встановлено, що преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати праці за підсумками роботи за місяць. За результатами роботи встановлюються премії працівникам театру за виконання в межах встановленої тривалості робочого дня окремих показників. Для адміністративно управлінського персоналу, таких як заступник директора, головний адміністратор, головний бухгалтер, начальники відділів, заступник головного бухгалтера, провідний бухгалтер та економіст та старший касир- показником діяльності є виконання заходів та завдань, передбачених виробничими планами, за виконавчу та трудову дисципліну, створення гарних умов для постановки нових вистав на високому художньому рівні.

Конкретні розміри премій працівникам встановлюються з урахуванням результатів їх особистої участі у виконанні показників. Премії можуть виплачуватися окремим підрозділам або працівникам за наданням службових записок начальників відділів. Рішення про премії конкретним працівникам приймається директором за узгодженням з профкомом. Преміювання здійснюється щомісячно, в межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом, у відсотках до посадового окладу або фіксованою сумою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено терміни, серед яких приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовим чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Статтею 28 «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п.п. 1,2 с. 1, ст. 3 цього Закону зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо врегулювання конфлікту інтересів. З урахуванням викладеного, заходи щодо врегулювання наявного реального конфлікту інтересів не вживались.

Таким чином ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки директора КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім.Т.Г. Шевченка» ДОР та будучи відповідно до положень п.п «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, та в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» 31.05.2022 року, прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: оцінив власні показники діяльності та особистий вклад в загальні результати праці за підсумками роботи за місяць; визначив розмір премії собі, як заступнику директора у розмірі 5 147,26 грн.; видав наказ № 46-к від 31.05.2022 «Про преміювання працівників театру ім. Т.Г. Шевченка», до якого включив і себе.

Своїми умисними діями вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Наявність реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1 підтверджується приватним майновим інтересом, зумовленим наявністю дискреційних повноважень виконуючи обов`язки директора театру ім. Т.Г. Шевченка та можливістю реалізації їх відносно себе. Суперечність між приватним інтересом та здійсненням службових повноважень ОСОБА_1 пов`язана з реалізацією службових повноважень стосовно себе з метою отримання премії відповідного розміру. Реальний конфлікт інтересів ОСОБА_1 полягає в наявності суперечності між приватним майновим інтересом особи, обумовленим бажанням покращити своє матеріальне становище шляхом отримання премії у визначеному розмірі та наявними службовими повноваженнями щодо можливості визначення розміру премії, які впливають на його об`єктивність та неупередженість при прийнятті вказаного рішення.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову скасувати та провадження закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, внести зміни до постанови шляхом виключення з мотивувальної частини винуватості ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що судом не надано оцінки тому, що правоохоронцями некоректно вказано дату виявлення правопорушення (09 січня 2024 року) та порушено строки складання протоколу, передбачені ч. 2 ст. 254 КУпАП. Звертає увагу, що у ОСОБА_1 було відібрано пояснення 07 листопада 2023 року, а тому, на думку захисника, ніщо не заважало в цей же день скласти щодо нього протокол. Вважає, що моментом виявлення правопорушення є 19 липня 2023 року, тобто день отримання правоохоронними органами відповіді КЗК Дніпропетровський національний академічний український музично-драматичний театр ім.Т.Г.Шевченка. Вказує, що п.7 ст.247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення правопорушення та наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Посилається на висновок НКР при ВАСУ, згідно якого поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма закону за своїм змістом є бланкетною та відсилає для повного визначення його ознак до інших норм.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Статтею 81 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про запобігання корупції особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 53 від 09.01.2024 року, копією листа ДОР № 2989 від 23.11.2023 року, листом НАЗК від 16.11.2023 року, листом театру ім. Т.Г. Шевченка від 21.11.2023 року, листом театру ім. Т.Г. Шевченка від 03.11.2023 року, листом від 29.06.2023 року, копією Статуту КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» ДОР, затвердженим рішенням ДОР № 212-9/VII від 14.07.2017 року, положенням про преміювання працівників КЗК «Дніпровський національний академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» ДОР, копією наказу № 17-к від 28.02.2022 року, копією наказу № 46-к від 31.05.2022 «Про преміювання працівників театру ім. Т.Г. Шевченка», копією наказу № 286-к від 27.12.2017 року, копією посадової інструкції заступника директора від 01.02.2018 року, а також іншими наявними у матеріалах доказами.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - у особи наявний приватний інтерес у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко встановити, що: а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі, і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено, як у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

Отже, конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до роз`яснень Національного агентства від 13 червня 2022 року №11 «Щодо наявності відсутності конфлікту інтересів» конфлікт інтересів також виникає у випадку, коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосередньо рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня.

У цьому випадку особа не приймає рішення про встановлення стимулюючих виплат та їх розмір, а ініціює таке питання перед особою, яка уповноважена на прийняття відповідного рішення. Необхідність внесення зазначеної пропозиції зумовлена тим, що керівник органу, підприємства, установи, організації, приймаючи рішення про встановлення стимулюючих виплат, з об`єктивних причин не може самостійно оцінити роботу кожного з підлеглих працівників, у зв`язку з чим здійснення такої оцінки покладається на безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу.

Відповідно, пропозиції безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу є основою для прийняття керівником органу, підприємства, установи, організації рішення про преміювання чи встановлення надбавок. Таким чином, приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний з можливістю впливу на зміст рішення керівника органу, підприємства, установи, організації про встановлення стимулюючих виплат. Оскільки особа не може об`єктивно оцінити власну роботу, при внесенні пропозицій щодо розміру премії чи надбавки для себе між її приватним інтересом, що полягає у бажанні отримати стимулюючу виплату у вищому розмірі, та службовим повноваженням виникає суперечність, яка впливає на її об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів. Якщо окремі керівники, керуючись зазначеними положеннями, готуватимуть пропозиції щодо встановлення розміру власної премії, вони діятимуть в умовах реального конфлікту інтересів.

Для уникнення реального конфлікту інтересів у цій ситуації необхідно: утриматись від здійснення оцінки своєї роботи та, відповідно, внесення пропозицій щодо визначення собі конкретного розміру премії чи надбавки; за наявності потреби надавати керівнику вищого рівня необхідну інформацію, на підставі якої він зможе самостійно визначити конкретний розмір премії чи надбавки.

Відповідно до Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Як слідує з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції дискреційний характер службових повноважень ОСОБА_1 при вирішенні питання щодо визначення розміру премії та виданням подання щодо встановлення премії собі, дає можливість обрати форму реалізації своїх повноважень щодо ініціювання питання про встановлення розміру стимулюючих виплат, та наділяє правом не зазначати конкретний розмір премії чи доплати, залишаючи при цьому право самостійного визначення конкретного розміру за керівником вищого рівня.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, врахувавши доводи сторони захисту та наявні матеріали справи, дійшов до обгрунтованого висновку, що під час прийняття рішення про преміювання себе та встановлення собі надбавок у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом ОСОБА_1 , та повноваженнями, які дають можливість впливати на вчинення дій під час виконання повноважень, що впливає на неупередженість та об`єктивність прийняття рішення, після чого останній не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Так, приватний інтерес ОСОБА_1 має майновий характер та полягає у підписанні і підготовці подання/заяв відносно себе особисто з метою отримання грошової винагороди у вигляді премії та надбавки. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має в даному питанні приватний інтерес, який зумовлений майновим інтересом у вигляді його особистої зацікавленості та бажанні додаткового матеріального збагачення за рахунок отримання стимулюючих доплат до заробітної плати особисто для себе.

Отже, з огляду на вищенаведене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Стосовно тверджень захисника про відсутність повноважень судді щодо встановлення обставин вчинення правопорушення та наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення, слід зазначити, що з правового аналізу положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу правопорушення.

Крім того, згідно приписів ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд чи орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, у тому числі чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, а вже після встановлення цих обставин з`ясовується чи підлягає така особа адміністративній відповідальності.

Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні зазначеного правопорушення, про що повинно бути зазначено в постанові.

Твердження захисника про те, що правоохоронцями некоректно вказано дату виявлення правопорушення (09 січня 2024 року) та порушено строки складання протоколу, передбачені ч. 2 ст. 254 КУпАП, також не знаходять свого підтвердження, оскільки відповідно до роз`яснення, наданого Комітетом з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної ради України від 11 вересня 2018 року за вих. 04/18/10-1584, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст. 254 КУпАП), при цьому моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, здійснити дії, визначені ч.ч.2-4 ст. 256 КУпАП. Зокрема, таким моментом може бути прибуття особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, на запрошення/виклик до органу або посадової особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як слідує з матеріалів справи датою вчинення адміністративного правопорушення слід вважати день підписання ОСОБА_1 наказу №46-к про преміювання, а саме 31 травня 2022 року, датою виявлення адміністративного правопорушення є день складання уповноваженою законом особою протоколу про адміністративне правопорушення №56, а саме 09 січня 2024 року, судом першої інстанції було винесено оскаржуване рішення 11 липня 2024 року.

У процесі перевірки матеріалів справи апеляційним судом не виявлено порушень вимог процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій.

При судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону правопорушення.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Махоніної О.В. - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського райнного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот