Справа № 463/1960/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 33/811/1329/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді Урдюк Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,0 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійки) в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

24 травня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду постанову Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишено без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Однак, 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав повторно апеляційну скаргу на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка 09 вересня 2024 року надійшла до Львівського апеляційного суду.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу належить повернути апелянту.

Так, відповідно до п. п. 8, 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 10 цієї статті постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Також, у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року суд зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

З огляду на наведене, можливості повторного апеляційного перегляду постанови судді суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення КУпАП не передбачено.

Таке обмеження права на повторне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції повністю відповідає основним засадам судочинства, визначеним Конституцією України, та практиці Європейського суду з прав людини.

В той час, виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на постанову судді, яка вже була предметом апеляційного перегляду за його апеляційною скаргою, з винесенням постанови судом апеляційної інстанції, яка є остаточною.

Отже, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 уже скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2024, дана постанова набрала законної сили, повторне оскарження судового рішення не допускається, за таких обставин, вказана апеляційна скарга розгляду не підлягає, а тому її належить повернути апелянту.

Керуючись ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП повернути апелянту.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк