Справа № 642/1136/24
Провадження № 3/642/700/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Харківської області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання АДРЕСА_2 ,

про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №987001 від 21 лютого 2024 року вбачається, що приблизно о 09 год. 30 хв. 21.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав шкоду психологічного характеру, а саме нецензурно виражався та кричав, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу серії ВАБ №987002 від 21 лютого 2024 року вбачається, що приблизно о 09 год. 30 хв. 21.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав шкоду психологічного характеру, а саме нецензурно виражався та кричав, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Справи відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Під час судового засідання ОСОБА_1 вини не визнав. Вказав, що ситуація була спровокована його колишньою тещею, він жодних дій щодо колишньої дружини, дитини, які б характеризували домашнє насильство не вчиняв. Щодо обставин повідомив наступне. Він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від шлюбу у них є спільна донька Злата, яка має вади зі здоров`ям. Напередодні, тобто ввечері 20.02.2024 року. під час спілкування телефоном із дочкою Златою, вона йому повідомила, що погано себе почуває.

Зранку, 21.02.2024 року він зателефонував дочці, щоб дізнатись про стан її здоров`я, однак, вона на телефонні дзвінки та на смс- повідомлення не відповідала. Колишня дружина також на дзвінки не відповідала. Тому, він вирішив заїхати до них щоб дізнатись про стан здоров`я дочки. Квартира, в якій проживає донька та колишня дружина, належить на праві власності також йому і він в ній зареєстрований. Після розлучення, він переїхав до іншого місця проживання, але також мав ключі він цієї квартири. Однак, нещодавно колишня дружина змінила замки, та надала йому ключі від нового замка. Однак, коли він 21.02.2024 року приїхав до квартири, він продовжував здійснювати дзвінки дитині, на які вона не відповідала. Оскільки колишня дружина також не відповідала на дзвінки, двері йому на дзвінок не відчиняли, він спробував наданим ключом відчинити двері, але замки знов змінили. Він чув голоси колишньої дружини та колишньої тещі у тамбурі, та став просити щоб йому відчинили та він мав можливість пересвідчитись, що із донькою все гаразд. Деякий час йому двері так і не відчиняли, а потім відкрили. Вважає, що вони протримали його біля дверей, оскільки вже в цей час викликали поліцію. Коли він зайшов до кімнати доньки та побачив що із нею все гаразд, поспілкувався з нею кілька хвилин, донька при цьому йому сказала, що телефон у неї забрала мати, тому вона не могла відповісти. Під час спілкування із дочкою він просив колишню дружину залишити їх на самотій у кімнаті, однак колишня дружина пред`являла йому якісь претензії та постійно казала що він вчиняє домашнє насильство. Після того, як він пересвідчився, що із донькою все гаразд, він мав намір піти з квартири та їхати на роботу. Однак, колишня теща, яка проживає у сусідній квартирі, розташованій у одному тамбурі, перегородила йому дорогу, зачиняла вхідні двері та разом із колишньою дружиною не давали залишити квартиру. Він став передчувати, що ця ситуаціє має провокативний характер, та став знімати на мобільний телефон, щоб його потім не звинуватили у тому що він не здійснював. Оскільки квартиру закрили, та він не мав ключів, він не міг піти з квартири, а через кілька хвилин до квартири разом із колишньою тещею зайшли працівники патрульної поліції. Коли прийшли працівники поліції, він знаходився у кімнаті та поряд із ним сиділа його донька. Колишня теща при цьому відразу заявила, що ось відбувається домашнє насильство. Працівники патрульної поліції, що прибули на виклик, також були здивовані ситуацієї, однак склали протоколи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Янукян Л.Х. просила суд закрити провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП. Зазначила, що обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, в протоколі не зазначено в чому полягало насильство психологічного характеру та не містить ознак складу адміністративного правопорушення, не зазначені наслідки . До матеріалів справи не додано доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчиняв будь-які дії психологічного характеру, пов`язані із домашнім насильством відносно ОСОБА_2 . З пояснень ОСОБА_1 вбачається про виникнення сімейного конфлікту між колишнім пожружжям з підстав відсутності взаєморозуміння, який перейшов в напруження, що не є домашнім насильством. Крім того, у судовому засіданні вказала що між сторонами на даний час існує цивільний спір щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, встановлення днів побачень.

Під час судового засідання потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 це її колишній чоловік . Вона не перешкоджала йому у спілкуванні із донькою, яка дійсно має проблеми із здоров`ям. Після розлучення вони навіть намагалися примиритися. Напередодні 21.02.2024 року, ій стало відомо, що колишній чоловік разом із донькою знаходились у відділі поліції, де донька давала пояснення про події у справі, що мала місце у серпні 2023 року. 20.02.2024 року Злата дійсно погано себе почувала, у неї піднявся ацетон. Однак у ввечері вже було все гаразд. Дійсно вона змінила замки на дверях, та у подальшому мала намір передати ключі колишньому чоловіку. Зранку 21.02.2024 року вона збиралась на роботу. Прийшов її колишній чоловік, та коли вона йому відчинила, він відразу у взутті забіг до кімнати дочки, на що вона йому робила зауваження. Він сказав, що хоче поспілкуватись із дочкою. Також він пред`являв їй претензії щодо ключів, на що вона йому повідомила що надасть йому ключі. ЇЇ мати проживає у сусідній квартирі, та вона бачила що її колишній чоловік зайшов, та викликала поліцію. ОСОБА_2 знаходилась біля дверей кімнати, та коли він хотів закрити двері то придавив їй палець, та вона закричала. ОСОБА_1 також став ходити по кімнатам, знімати на мобільний телефон. Поки поліція не приїхала, її мати не давала йому вийти, щоб зафіксувати домашнє насильство. Поліція прибула на виклик, але на той час вони вже заспокоїлись.

За клопотанням потерпілої у судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та колишньою тещею ОСОБА_1 21.02.2024 року вона знаходилась у своїй квартирі та почула крик ОСОБА_5 , та як хлопнули двері. Він казав, що приведе «медвежатників». Він заскочив до квартири, він був одягнений та у взутті. Вона чула, як він каже «йди звідси», тож викликала поліцію. Вона побоювалась за доньку, адже він зайшов із криками. Коли вона підійшла до двері, то він став її виштовхувати з квартири. Він казав, що викличе поліцію. Її донька опинилась між дверима, та він придавив їй руку. Він став тягнути двері. Відповідаючи на питання, повідомила, що коли все відбувалось, онука знаходилась у іншій кімнаті. Вона особисто до квартири доньки не заходила. Вона чула скандал, тому виликала поліцію. Двері до квартири відчиняла донька. Працівників поліції вона зустріла на вулиці, та відчиняла двері працівникам поліції, та разом з ними зайшла до квартири. Після цього вона вже до квартири не заходила. Вона не бачила реакції онуки. ОСОБА_1 казав свідку, що вона тут ніхто.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст.245 КУпАПзавданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно дост. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ч. ч. 1, 2ст. 7 КУпАПпередбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що підставою для складення протоколів про адміністративне правопорушення стало повідомлення колишньої тещі ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до служби «102» про те, що за адресою АДРЕСА_1 психологічне насилля, заявниця повідомила, що до її доньки (живе по сусідству) прийшов колишній чоловік та привів невідомих, чоловік систематично знущається з доньки, раніше були випадки, коли бив жінку, зараз заявниця чує з квартири доньки крики та погрози. В помешканні є дитина, чоловік можливо має психічні розлади, у чоловіка є зброя (яка саме не знає), чи є зараз при ньому не знає.

ОСОБА_2 з заявою щодо вчинення відносно неї адміністративного правопорушення зазначеного у протоколах серії ВАБ №987001 від 21 лютого 2024 року та її дитини серії ВАБ №987002 від 21 лютого 2024 року не зверталась, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, від пояснень відмовилась.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, проживають окремо.

У колишнього подружжя є спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом із матір`ю.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.3 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідност. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження,

переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Стосовно доводів ОСОБА_1 та його представника, щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складів правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме відносно колишньої дружини і їх спільної малолітньої дитини.

Аналізуючи протоколи про адміністративні правопорушення, які надані суду у підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, судом встановлено, що у них відсутні наслідки у вигляді шкоди психічному здоров`ю потерпілим ОСОБА_2 та дитині ОСОБА_3 , які могли бути чи були завдані.

Зокрема, у протоколах зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав шкоду психологічного характеру, а саме нецензурно виражався та кричав.

При цьому, ОСОБА_2 з заявою щодо вчинення відносно неї адміністративного правопорушення зазначеного у протоколах серії ВАБ №987001 від 21 лютого 2024 року та її дитини серії ВАБ №987002 від 21 лютого 2024 року не зверталась, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, від пояснень відмовилась.

До протоколів про адміністративні правопорушення не долучено жодних інших доказів на підтвердження обставин, які зазначені в протоколах.

З пояснень самої потерпілої ОСОБА_2 наданих суду не вбачається завдання їй будь-якої шкоди та не зазначено в чому саме вона проявилась.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАПоцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАПвизначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Суд бере до уваги відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції, на якому також зафіксовано відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_1 з якого вбачається, що він не вчиняв насильства відносно своєї колишньої дружини та малолітньої доньки. На відео зафіксовано, що ОСОБА_4 не давала можливості пройти ОСОБА_1 , та кричала, щоб він забрав від неї руки, хоча ОСОБА_1 в цей час її не чіпав. ОСОБА_2 при цьому знаходилась поряд, та ОСОБА_1 не вживав ненормативної лексики, малолітньої доньки поряд не було.

На відеозаписі з боді-камер працівників патрульної поліції, який був досліджений судом, ОСОБА_2 на питання щодо події, не зазначала, що ОСОБА_1 в присутності дитини виражався на її адресу нецензурною лайкою, та взагалі не могла конкретизувати які протиправні дії відносно неї були вчинені її колишнім чоловіком. При цьому ОСОБА_1 надані аналогічні пояснення щодо події як працівникам патрульної поліції так і суду.

Судом з відеозапису також встановлено, що між колишнім подружжям існують напружені стосунки, а також існує спір з приводу побачень батька із дитиною, а також з приводу квартири, яка є у спільній їх власності.

Відтак, між сторонами наявний конфлікт, який виник на підставі спору, що має цивільно-правовий характер.

Перевіривши матеріали справи, судом не встановлено беззаперечних доказів, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 насильство психологічного характеру відносно своєї доньки та колишньої дружини.

Відомості, які зазначені у протоколах та містяться у матеріалах справи, та поведінка ОСОБА_1 , яка відображалася у формі дій та висловлювань, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені будь-якими належними доказами, та обставини встановлені судом не є проявом домашнього насильства у формі психологічного насильства по відношенню до дитини та ОСОБА_2 , тому у такому разі відсутнє, як саме заподіяння шкоди, так і його можливе заподіяння психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та дитини.

Сам лише факт наявності між учасниками справи неприязної та конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства, в розумінні вимогст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За встановлених обставин, та відсутності доказів, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутні правові підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд зауважує, що природа спірних правовідносин, що виникли у даному випадку між колишнім подружжям, носить цивільно-правовий характер, а тому має врегульовуватися за допомогою саме інститутів цивільного та сімейного права.

Згідно ст. 9, 247 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписівст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскільки подані суду на дослідження докази не дають підстав для того, щоб зробити категоричний висновок про те, що у діях ОСОБА_1 є склад інкримінованих адміністративних правопорушень, при цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд приходить до переконання, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити.

Керуючись ст. 9, п.1 ст.247, ст.ст. 173-2, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП. за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя О.В. Бородіна