ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши за участю захисника Ткач В.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. в дохід держави.

Згідно постанови, ОСОБА_1 10.02.2024 року о 17 год. 50 хв., спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на напрямку 736 прикордонного знаку, на відстані 9000 метрів до лінії державного кордону, на території Берегометської ОТГ, Вижницького району, Чернівецької області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» за спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

На судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Справа №33/822/379/24 Головуючий у І інстанції:Кибич І.А.

Категорія:ч.2 ст.204-1 КУпАП Доповідач:Дембіцька О.О.

Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом винуватості, оскільки зазначені в ньому обставини не підтверджуються іншими доказами.

Вважає, що перебування в контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України за 9000 метрів від лінії державного кордону не може свідчити про наявність прямого умислу на перетин кордону.

Зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів, які б підтвердили його спробу незаконного перетину державного кордону, а саме фото чи відеофіксацію місця затримання, схеми місцевості із прив`язкою до місця спроби незаконного перетину державного кордону, що вказує на суб`єктивність обставин складання протоколу та тверджень про спроби здійснити перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не з`явився, у апеляційній скарзі клопотав про здійснення розгляду справи без його участі. За таких обставин відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 ,інтереси якого представляє у суді захисник Ткач В.В., не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доводи захисника Ткач В.В.,яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши доводи апелянта, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, групою осіб.

Із суб`єктивної сторони таке правопорушення може бути вчинене лише із прямим умислом.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Ухвалюючи рішення, яке наразі переглядається, суд визнав ОСОБА_1 винуватим у спробі незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таке рішення суд обґрунтував із посиланням на протокол про адміністративне правопорушення від 10.02.2024 року, протокол про адміністративне затримання від 10.02.2024 року, письмові пояснення старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» ОСОБА_2 від 10.02.2024 року, пояснення ОСОБА_1 від 10.02.2024 року (а.с.1-3).

Зокрема,протокол щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою особою,відповідає вимогам ст.256 КУпАП,викладена у ньому суть правопорушення відповідає ознакам складу правопорушення,передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП(а.с.2)

Із письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.02.2024 року, наданих одразу після затримання, вбачається, що він отримав контакти особи на ім`я ОСОБА_3 яка мала посприяти у перетині кордону з України в Румунію, сконтактував із цією особою та за її вказівкою прибув,оскільки В`ячеслав повідомив,що це треба зробити швидше,10-11.02.2024 року,оскільки у нього у ці дні домовленості із місцевими прикордонниками.За незаконний перетин кордону була погоджена сума 5 тис доларів США. Переночувавши у готелі у с.Мигово,зранку до них мали приєднатися іще 2 осіб,однак доєднався лише один. По марштуру біля каплички їх повинен був хтось зустріти та провести до кордону.Однак,на початку пішого маршруту він був затриманий прикордонниками(а.с.3).

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 пояснення надав добровільно, оскільки зміст пояснення у апеляційній скарзі не оспорюється.

Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються із поясненнями старшого прикордонного наряду «Контрольний патруль» ОСОБА_2 про те, що 10.02.2024 року близько 17-50год. ним було зупинено та здійснено перевірку транспортного засобу, в якому в якості пасажирів перебували громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Під час перевірки та з`ясування обставин було встановлено, що вищевказані громадяни мали намір незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію за грошову допомогу.

Про даний факт здійснив доповідь та проінформував старшого зміни прикордонних нарядів для доставлення зазначених осіб до підрозділу з метою оформлення процесуальних документів та формування справ про адміністративне правопорушення.( а.с.4).

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 10.02.2024 року, ОСОБА_1 був затриманий о 17-50 10.02.2024 року з метою з`ясування обставин щодо незаконного перетину кордону(а.с.1)

При затриманні ОСОБА_1 мав при собі закордонний паспорт,на підставі якого була встановлена його особа,що також вказує на умисел щодо перетинання кордону.

Отже,пояснення правопорушника та уповноваженої особи прикордонної служби узгоджуються між собою,а також з іншими,вказаними вище доказами,які правомірно прийняті судом у основу рішення та у сукупності доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ст.204-1 ч.2 КУпАП.

Відсутність у справі фото чи відеофіксації місця затримання, схеми місцевості,на що посилається апелянт, жодним чином не спростовує його винуватості,оскільки наявні у справі докази є достатніми для висновку про його винуватість.

Під час апеляційного розгляду захисник Ткач В.В. пояснила,що ОСОБА_4 (особа,у групі із якою, згідно протоколу, ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути кордон) також притягнутий до відповідальності за ст.204-1 ч.2 КУпАП.

Окрім того,за поясненнями захисника,наразі здійснюється кримінальне провадження за ст.332 КК України,де ОСОБА_1 є свідком як особа,яку мали намір незаконно переправити через кордон України.

Отже, наведені апелянтом доводи не дають підстав для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року щодо апелянта - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Дембіцька О.О.