Справа 556/1633/24
Номер провадження 3/556/787/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Басик Г.Т.,

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

адвоката Бурми О.В.,

розглянувши матеріали, що надійшли від ВП №1 Варського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючий, -

За ч. 1 ст. 130, ч.1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 17.05.2024 року серії ААД №550194, ОСОБА_1 , 17.05.2024 року о 21:02 год. в смт. Володимирець по вулиці Симона Петлюри, 55, керував транспортним засобом марки «Yamaha Jog», без номерного знака, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільнена чи підвищена жвавість, поведінка, що не відповідає обстановці), що підтверджується тестом огляду у медичному закладі, результат огляду позитивний.

21.06.2024, до суду надійшов протокол про адміністративні правопорушення від 14.06.2024 року серії ААД №550964 про те, що ОСОБА_1 , 14.06.2024 року о 20:52 год. в с. Озеро по вулиці Василя Васьковця керував транспортним засобом марки «KANUNI», без номерного знака, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя). Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, з застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Алкофор 507, результат показав 0,63% проміле алкоголю, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.

29.10.2024 суддею Володимирецького районного суду Котик Л.О. об`єднано справи про адміністративне правопорушення № 556/1633/24 (провадження № 3/556/787/2024) та №556/1863/24 (провадження № 3/556/887/2024) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП в одне провадження, присвоївши обєднаній справі єдиний номер № 556/1633/24.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказав суду, що обставини, викладені у протоколах, не відповідають дійсності, заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності, просив справи закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вказав, що у справі - протокол від 17.05.2024 року серії ААД №550194 інспектором патрульної поліції та співробітником Володимирецької БЛ не вжито усіх необхідних заходів, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано доказів які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. При обстеженні здавав аналіз сечі, його результати у висновку не зазначені, не вказано, який саме наркотичний засіб виявлений у сечі та у якій кількості. Крім того, працівники поліції його не зупиняли, 17.05.2024 року о 21:02 год. в смт. Володимирець по вулиці Симона Петлюри, 55 та 14.06.2024 року о 20:52 год. в с. Озеро по вулиці Василя Васьковця скутером не керував, ніяких наркотичних засобів не вживав.

Захисник правопорушника адвокат Бурма О.В. в судове засідання надав клопотання про закриття справи про адміністративне правопрушенняза ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопрушення, оскільки у матеріалах справи відсутні передбачені ст. 251 КУпАП належні та допустимі докази вчинення останнім адмінправопрорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому пояснив, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які суперечать одна одній. Відсутні відомості, яку норму чинного законодавства порушив ОСОБА_1 , не роз`яснено прав. До протоколу не долучені додатки. Огляд на стан сп`яніння не проводився, оскільки його не зафіксовано на відео, зразок сечі відібраний у ОСОБА_1 не лікарем, не у дві ємності та не опечатано, як це передбачено Інструкцією "Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції". У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують можливість використання відповідного обладнання при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також сертифікати на тест-смужки. Висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 не вручався.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №550964 від 14.06.2024 містить недостовірні відомості щодо ознак сп`яніння, які нібито виявлені поліцейським після зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 не роз`яснено його права, відсутній підпис у відповідній графі протоколу. Також ОСОБА_1 не було доставлено до медичного закладу, незважаючи на його незгоду із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Допитана свідок ОСОБА_2 лікар-терапевт Володимирецької БЛ, в судовому засіданні ствердила, що 17.05.2024 року проводила огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, при цьому були присутні фельдшер та поліцейський, проводилось фіксуванння, міряла тиск, пульс, проводила зовнішнє обстеження. Забір сечі здійснювала фельдшер, аналіз проводився комбінованим тестом на наркотики, на який є сертифікат.

Свідок ОСОБА_3 поліцейський ВП №1 Вараського РВП в судовому засіданні пояснив, що 17.05.2024 року в смт. Володимирець по вулиці Симона Петлюри, 55, був зупинений ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом марки « Yamaha Jog», рухався без мотошолому. Під час поверхневого огляду в нього були виявлені наркотичні засоби, поведінка останнього була жвава, звужені або розширені зіниці ока. Після чого викликали слідчо-оперативну групу, так як виявили речовину подібну на наркотики.

Заслухавши правопорушника, свідків, письмове клопотання адвоката Бурми О.В., дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичних дисках, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Ч. 1 статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початку руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

При цьому, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не передбачає керування у такому стані транспортним засобом.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, п.8 ІІ Розділу Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерствавнутрішніх справУкраїни N1376від 06.11.2015року про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На відеозаписах, доданих до протоколів від 17.05.2024 року серії ААД №550194, від 14.06.2024 року серії ААД №550964, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортними засобами марки «Yamaha Jog», без номерного знака, марки «KANUNI», без номерного знака, та зупинення його працівниками патрульної поліції.

Тобто, така обов`язкова умова притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та зупинення його працівниками поліції 17.05.2024 р., 14.06.2024 р. - відсутня.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Так, у п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року N 1452/735 (далі інструкція) зазначає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використання спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. Лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735,ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (даліспеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п.12 Розділу ІІІ інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно п.п.15-21 Розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запису вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5).

Відповідно до Інструкції "Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015р. (далі Інструкція), огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими цією інструкцією; метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (п.4 Інструкції); проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове (п.7 Інструкції); метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин,що здатні спричинювати стан сп`яніння (п.8 Інструкції); використання в закладах охорониз доров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МЩЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п.9 Інструкції); зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності; вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів (п.10 Інструкції); за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п.15 Інструкції); кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5) (п.22 Інструкції); висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п.22 Інструкції).

Як заначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №550194 від 17.05.2024 року ОСОБА_1 , 17.05.2024 року о 21:02 год. в смт. Володимирець по вулиці Симона Петлюри, 55, керував транспортним засобом марки «Yamaha Jog», без номерного знака, з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі, що підтверджується Висновком на стан наркотичного сп`яніння №41 від 17.05.2024 р. Однак з даного Висновку не зрозуміло чи проводилися лабораторні дослідження, зазначено - перебуває в стані наркотичного сп`яніння (позитивний амфетамін, метамін, екстази, бензодіазепіни).

Висновок про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння зроблено на підставі результатів тесту, однак у висновку не зазначено, який саме тест використовувався та чи має даний тест сертифікат відповідності, яка ступінь сп`яніння. Згідно відеозапису з нагрудної камери працівника поліції взагалі не зрозуміло чи проводився лікарем медичної установи безпосередній огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння та чому проводився швидкий тест, а не лабораторне дослідження, як цього вимагає Інструкція.

Крім того, до даного Протоколу серії ААД №550194 не додано копії Акта огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 17.05.2024 з зазначенням інформації щодо того, чи є тест, за допомогою якого проведено огляд на наркотичне сп`яніння, вимірювальною технікою та обладнанням, дозволеним МОЗ, підтвердженим сертифікатами відповідності, а також чи належить таке дослідження до лабораторних досліджень та чи відповідає використання тесту вимогам Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.

Інструкцією чітко встановлено порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, який передбачає обов`язкове проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини та передбачено про недійсність висновку щодо результатів медичного огляду осіб на стан наркотичного сп`яніння, складеного за відсутності проведеного лабораторного дослідження.

При цьому, який саме експрес-тест було використано в даному випадку невідомо, однак відповідно до загальної Інструкції до застосування будь-якого експрес тесту, встановлено наступне, що будь-який експрес тест - багатопрофільний тест на визначення наркотичних речовин у сечі надає лише попередній результат. Більш альтернативний хімічний метод повинен бути проведений для отримання заключного аналітичного результату. Газова хроматографія/ Масс спектрофотометрія є переважним методом підтвердження. Необхідно керуватись клінічними міркуваннями, професійним судженням при розгляді результатів тестування сечі на вміст будь-яких наркотичних речовин, особливо у разі отримання попередніх позитивних результатів. Позитивний результат не вказує на рівень або інтоксикацію, шлях введення або концентрацію в сечі. Цей тест не розрізняє наркотики та певні ліки. Позитивний результат може бути отримано при вживанні певних продуктів або харчових добавок.

Таким чином можна констатувати, що проведення аналізу методом занурення тест-смужки до ємності із сечею не є лабораторним дослідженням зразків біологічного середовища, оскільки такий метод допускає ймовірність помилки. Після попереднього аналізу, який може свідчити про наявність в організмі людини наркотичного засобу, необхідне проведення вторинного (лабораторного) дослідження за допомогою методик, які виключають ймовірність помилки.

Саме тому у п. 7 розділу 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 зазначено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Тобто, лабораторні дослідження повинні були встановити кількісне визначення вмісту наркотичного засобу та саме, якого наркотичного засобу в сечі ОСОБА_1 (скільки нг/мл наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу виявлено у сечі та чи перевищує це значення допустимого порогового рівня), що є базовим критерієм встановлення як самого факту, так і ступеню сп`яніння ОСОБА_1 .

Однак, у Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №41 від 17.05.2024 року, лікар зробив висновок лише, що виявлено наркотичне сп`яніння, кількісне визначення вмісту наркотичного засобу не зазначено.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 фельдшером КНП «Володимирецька БЛ» на стан наркотичного сп`яніння проведено за допомогою швидкого тесту, тест-смужками, при цьому неможливо встановити цілісність упаковки тесту, в яких умовах він зберігався та термін його придатності до використання. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбиралися тільки в одну ємність, а не в дві, що є грубим порушенням проведення дослідження, лабораторні дослідження на визначення наркотичного засобу не проводилися. Отже даний Висновок складено з порушенням вимог Інструкції "Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р., а тому вважається недійсним. Крім того, всупереч Інструкції, Висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 не видавався.

За таких обставин суд критично оцінює як доказ даний Висновок щодо результатів медичного огляду й до уваги його не бере, оскільки він не узгоджується та не підтверджується іншими доказами у справі.

З огляду на наведене, можна дійти висновку про порушення під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, законодавчо варегульованого порядку організації та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного сп`яніння, з приводу чого, за положеннями ч.5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);

б) випадки застосування такого превентивного заходу: нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. (п. 3.3 Розділу III Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції).

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Тобто, з вище наведеного слідує, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

Відеозаписи, долучені поліцейськими до матеріалів справи на дисках не можуть бути взяті до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Із відеозаписів, переглянутих в судовому засіданні, вбачається, що вони не є безперервним, до протоколу серії ААД №550194 від 17.05.2024 року додано два диски, які містять в собі по шість окремих відеофайлів. Моменту зупинення транспортного засобу марки «Yamaha Jog», під керуванням ОСОБА_1 на відеофалах не зафіксовано, відображено транспортний засіб, який стоїть на проїзній частині дороги. Два диски містять процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій - поліцейський повідомляє причину зупинки транспортного засобу, що ведеться відеофіксація, встановлює особу порушника, роз`яснює права, після огляду речей ОСОБА_1 виявлено 5 згортків з білою речовиною, виносить постанову за ч.2 ст. 126, ст. 121 ч.6, ст. 121 ч.5, ст.126 ч.1 КУпАП В подальшому ОСОБА_1 проходить огляд на визначення стану наркотичного сп"яніння в медичному закладі Володимирецька БЛ, так як виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Після проведення огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, складання Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, поліцейський складає протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, окремі відеофайли на дисках не відкриваються, один із відеофрагментів відображає рух скутера по проїзній частині дороги, але не зрозуміло хто перебуває за кермом транспортного засобу, запис без звуку, зйомка велася з службового автомобіля патрульної поліції.

Із відеозаписів долучених до протоколу серії ААД №550964 від 14.06.2024 року додано диск, який містить в собі сім окремих відеофайлів. З переглянутих в судовому засіданні відеофрагментів, вбачається, що вони не є безперервними. Моменту зупинення транспортного засобу марки «KANUNI», під керуванням ОСОБА_1 на відеофайлах не зафіксовано, відображено транспортний засіб, який стоїть на узбіччі дороги. Диск містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій - поліцейський повідомляє причину зупинки транспортного засобу, що ведеться відеофіксація, встановлює особу порушника, роз`яснює права, виносить постанову за ч.2 ст. 126, ст. 121 ч.6, ст. 121 ч.5 КУпАП. В подальшому ОСОБА_1 проходить огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкофор 507 тест №00011, результат тесту 0,63 % проміле алкоголю. Далі ОСОБА_1 відсторонюють від керування т/з, поліцейський складає протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Сьомий відеофайл без звуку, відображано рух т/з по проїзній частині дороги, зйомка велася з службового автомобіля патрульної поліції, крім того, дата на відеофрагменті зазначена «2024-06-18», що не відповідає даті вчинення правопорушення до протоколу серії ААД№550964 від 14.06.2024 року.

Окрім цього, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного засобу Алкофор 507, однак до протоколу не долучено сертифікат відповідності та (або) свідоцтво про його повірку, не долучені до матеріалів справи і підтверджуючі документи на алкотестер «Алкофор 507», що унеможливлює перевірку достовірності даного приладу.

Отже відеозаписи, які надані як доказ, мають ознаки переривання, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відео фіксації, натомість наявна вибірковість відео файлів, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.

В порушення вимог даної Інструкції, працівниками поліції додано до протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу диски, що містять у собі кілька самостійних окремих відеозаписів, які у своїй сукупності перериваються, а тому в даному випадку їх неможливо зв`язати у єдине ціле. Ці відеозаписи відрізняються за своїм типом та у свою чергу були створені на різних записуючих пристроях. Під час перегляду відеозаписів неможливо встановити хронологію та суть подій, що мали місце 17.05.2024 року о 21:02 год. в смт. Володимирець по вулиці Симона Петлюри, 55, та 14.06.2024 року о 20:52 год. в с. Озеро по вулиці Василя Васьковця, а також те, що відбувалося у ті проміжки часу, коли відеореєстратор поліцейського був вимкнений та не працював.

Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України18 грудня 2018 року.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність особи у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом витлумачені на користь особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протоколи про адміністративне правопорушення від 17.05.2024 року серії ААД №550194, від 14.06.2024 року серії ААД №550964, складені відносно ОСОБА_1 , самі по собі не є головними доказами події правопорушення.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, протокол серії ААД №550194 від 17.05.2024 р. про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не в повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП. При викладенні обставин правопорушення, не зазначено який саме пункт ПДР порушив ОСОБА_1 , не зазначено, що додається до протоколу, не роз`яснені права (відсутній підпис ОСОБА_1 в даній графі).

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протоколи про адміністративне правопорушення серії ААД №550194 від 17.05.2024 та протокол серії ААД №550964 віл 14.06.2024, складені відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколах, не підтверджуються сукупністю доказів.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

До складених протоколів про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , та безпосередньо виявили факт керування останнім транспортним засобом, в стані сп`яніння, що дало підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд зауважує, що на фрагментах відеозаписів, які містяться на окремих дисках, доданих до протоколів від серії ААД №550194 від 17.05.2024 та серії ААД №550964 від 14.06.2024, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинення його працівниками поліції. Жодного іншого доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортними засобами марки «Yamaha Jog», без номерного знака та марки «KANUNI», без номерного знака, матеріали справи не містять.

Тому, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи встановлені обставини, суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки достовірно доказів того, що він керував транспортним засобом і при цьому перебував в стані сп`яніння, не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі Тейшейра де Кастор проти Португалії від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі Шабельник проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах Гурепка проти України (N2) від 08 квітня 2010 року, Лучанінов проти України від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Грубі порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, фіксації події, фрагменти якої відображені на диску із відео файлами, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу. Отже, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Конвенцією, що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154).

Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).

Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Варто зазначити, що «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням особи спеціального права на певний строк. Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Статтею 62 Конституції України також передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, і як наслідок не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду матеріалів в суді не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження, суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 245, 247, 251, 280, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: