ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2172/24 Справа № 206/3098/24 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 15 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років, без конфіскації транспортного засобу.

При обставинах зазначених в протоколі, 25.05.2024 о 13 год. 20 хв. в м. Дніпро, Самарський р-н., вул. Німецька, 288, водій ОСОБА_1 керував т.з. ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на нагрудні відеокамери №№ 473000, 47589 чим порушив п. 2.5 ПДР. Оскільки водій ОСОБА_1 протягом року двічі притягався до відповідальності за керування т.з. в стані сп`яніння, його адміністративна відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову, якою закрити провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення або змінити покарання на штраф та не застосовувати покарання у вигляді позбавлення права керування трансопртними засобами на строк 10 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в супереч встановлено порядку, під час складання протоколу направлення на огляд взагалі не складалося, що свідчить, що його не направляли до медичного закладу і тому він не міг відмовитись від проходження огляду.

Вказує, що він не згоден з призначеним покаранням. Неможливо його позбавити права керування транспортними засобами оскільки він вже позбавлений такого права.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності спростовуються матеріалами провадження.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 908814 від 25 травня 2024 року, яким зафіксовано факт правопорушення; рапортом працівника поліції; картками обліку адміністративних правопорушень та копіями постанов суду відповідно до яких ОСОБА_1 з 2023 року неодноразово притягувався за ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 130 КУпАП; відеозаписом, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів й обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Жодних об`єктивних доказів, які б вказували на упередженість працівників поліції, які б ставили під сумнів наявність підстав для складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Посилання апелянта на те, що в супереч встановлено порядку, під час складання протоколу направлення на огляд взагалі не складалося, що свідчить, що його не направляли до медичного закладу і тому він не міг відмовитись від проходження огляду, не є безумовною обставиною для скасування постанови суду враховуючи наявні докази по справі.

Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, в їх сукупності, підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Дані матеріали справи, в своїй сукупності, містять неспростовні факти відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння як особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Не заслуговують й на увагу доводи апелянта про те, що неможливо його позбавити права керування транспортними засобами оскільки він вже позбавлений такого права.

Так, диспозиція ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Вказана санкція у частині позбавлення права керування транспортним засобом є безальтернативною, а тому можливість накладення на водія стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами цією нормою не передбачена.

Апелянт посилається на пункт 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

В свою чергу, відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зробленого в постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 слідує, що навіть за відсутності в особи посвідчення водія її може бути позбавлено права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, судом підставно накладено стягнення, передбачене санкцією частини 3 ст. 130 КУпАП у виді позбавленням права керування транспортними засобами.

Що стосується незгоди апелянта з призначеним покаранням у вигляді адміністративного арешту на строк 15 діб апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУПАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом?якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника не повинні враховуватись (Гл. 10 КУпАП).

Дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_1 систематично та умисно вчиняє адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, а тому суд першої інстанції, враховуючи особу правопорушника, його поведінку, характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства і становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров?ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення і меті адміністративного стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун