ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №293/2178/23

Провадження № 3/293/313/2024

07 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Проценко Людмили Йосипівни, захисника Кирилюка В.Л., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч.4 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 до Черняхівського районного суду Житомирської області, після доопрацювання, надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №171737 від 28.12.2023 водій ОСОБА_1 28.12.2023 о 00 год 10 хв в смт Черняхів по вул.Замкова, 3, керуючи авто ВАЗ 21115 НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: після зупинки ТЗ на вимогу поліцейського, до проведення огляду встановлення стану алкогольного сп`янінні, що знижують його увагу, вживав "Вино" ігристе на місці зупинки транспортного засобу, в законному порядку встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.10 є Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні 15.04.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Кирилюк В.Л., подав клопотання про закриття провадження у справі за ч.4 ст.130 КУпАП за відсутністю складу правопорушення. Вказує, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №171737 від 28.12.2023 докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП не можна вважати належними та допустимими, та такими, що «поза розумним сумнівом» свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 та узгоджуються зі стандартом доказування. На відеозаписі, долученому до матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і поліцейський зазначив, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення було вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.10 п. «є» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП. Відповідно п.«є» п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Як вбачається з матеріалів справи медичний огляд з метою встановлення стану сп`янінні водія не проводився, рішення про звільнення водія від проведення такого огляду відсутнє. Водій ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, а такі дії не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №171737 від 28.12.2023 не може бути визнаний беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки зазначена в ньому інформація не підтверджена іншими засобами доказування, а долучені докази по суті підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, а не ч.4 ст.130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2023 дорожньо-транспортної пригоди з участю водія ОСОБА_1 не сталося, оскільки він був зупинений працівником поліції за інших підстав, а тому відсутні правові підстави для визнання цієї події «як дорожньо-транспортної пригоди» в розумінні п.1.10.ПДР та відповідно вважати, що подій порушив вимоги п. «є» п.2.10.ПДР та кваліфікувати його дії за ч.4 ст.130 КУпАП.

Тобто, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП слід закрити за відсутністю складу правопорушення.

Також захисник надав додаткові пояснення до клопотання про закриття провадження у справі, в яких зазначив, що положення ч.1 ст.130 КУпАП та ч.4 ст.130 КУпАП передбачають відповідальність за правопорушення, які відрізняються за своїм змістом і складом і мають різні кваліфікуючі ознаки. Норми діючого КУпАП не передбачають можливості здійснення судом перекваліфікації дій винної особи, посилаючись на правову позицію Київського апеляційного суду від 21.09.2023 у справі №756/6236/23 та інших судів.

За даних обставин, захисник просить матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП повернути до відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області для належного оформлення або закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні 07.05.2024 захисник Кирилюк В.Л. підтримав подані ним клопотання про закриття провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення захисника ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, суд відповідно до положень ст.1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі-ПДР). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №171737 від 28.12.2023 водій ОСОБА_1 28.12.2023 о 00 год 10 хв в смт Черняхів по вул.Замкова, 3, керуючи авто ВАЗ 21115 НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: після зупинки ТЗ на вимогу поліцейського, до проведення огляду встановлення стану алкогольного сп`янінні, що знижують його увагу, вживав "Вино" ігристе на місці зупинки транспортного засобу, в законному порядку встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.10 є Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП(а.с.6).

Згідно із пунктом 2.10 (є) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (далі ПДР), у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Частина 4 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно п.1.10 ПДР дорожньо-транспортна пригода подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Із досліджених матеріалів справи, а саме диску з відеозаписом обставин події вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, а саме керував автомобілем з відсутнім бампером та переднім номерним знаком. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції вказав на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: наявність запаху алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер». Однак ОСОБА_1 вказав, що алкогольних напоїв не вживав і проходити огляд відмовився, як на місці зупинки транспортного засобу так і в найближчому медичному закладі. Працівник поліції вказав, що відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та вказав, що ОСОБА_1 відсторонений від права керування протягом доби. В подальшому, під час розмови з працівником поліції ОСОБА_1 повідомив, що раніше він потрапив у ДТП та відбив бампер. Крім того, з відеозапису вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , вживав спиртний напій (а.с.15).

Разом з тим, у долучених до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №171737 від 28.12.2023 за ч.4 ст.130 КУпАП відсутні докази вчинення ОСОБА_1 ДТП.

Втім, суд зазначає, що із відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 , після зупинки його транспортного засобу та виявлення у нього працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння, чітко відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» так і у медичному закладі.

Тобто в судовому засіданні достеменно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а саме: вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Разом з тим, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 Інструкції).

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п.7 Інструкції).

Згідно із статтею 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи, відмова водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку зафіксована на технічні засоби відповідно до норм ст.266 КУпАП та відповідний диск долучений до матеріалів справи.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Таким чином, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою Відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області невірно було викладено фабулу адміністративного правопорушення, згідно якої дії ОСОБА_1 підлягають квалфіфкації за ч.1 ст. 130 КУпАП, а не за ч.4 ст. 130 КупАП.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

З огляду на дані обставини та норми законодавства, суд не приймає до уваги доводи захисника в частині неможливості суду здійснення перекваліфікації дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вважає їх такими, що дані з метою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

При цьому суд також керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Отже, досліджені та оцінені судом докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. У судді відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Згідно ст.34,35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Згідно довідки виданої ВПД №1 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має посвідчення водія НОМЕР_2 видане 14.02.2019 (а.с.13).

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у межах санкції ч.1 статті 130 КУпАП, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до ст.40-1, ч.7 ст.283 КУпАП, Закону України "Про судовий збір" судовий збір у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 34-35, 40-1, ч.1 ст.130, 245, 251, 252, 256,266, 291, 294, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Штраф підлягає сплаті на р/р UA0006001, отримувач коштів ГУК у Житомирській області/21081300, код отримувача 37976485; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави (адреса: вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601; ); отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 "Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)".

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

На постанову суду протягом 10 днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що штраф має бути сплачений добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а в разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Документ, що підтверджує сплату штрафу не пізніше трьох робочих днів після закінчення вказаного строку, має бути наданий (надісланий) правопорушником до суду.

У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно ст.308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 10.05.2024.

Суддя Людмила ПРОЦЕНКО