ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1480/24 Головуючий суддя І інстанції Латка І.П.
Апеляційне провадження № 33/818/745/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Єгипту, студента Харківського національного медичного університету, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок), в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 15.01.2024 року о 23 год. 02 хв. у м. Харкові по вул. Клочківській, 95, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Mercedes-Benz E280, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, тобто не отримував посвідчення водія. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями порушив п. 2.1.а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 року, а провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку з відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено за відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про дату та місце судового засідання.

Крім того, апелянт зазначає, що, в порушення вимог ст.256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 126 КУпАП не зазначено, чи розуміє останній українську мову та чи був присутній перекладач при складанні протоколу. Разом з цим, як зазначає захисник, її підзахисний є громадянином ОСОБА_3 , не розуміє та не володіє українською мовою, але працівниками поліції не було залучено захисника при складанні протоколу стосовно нього, що є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №743024 від 15.01.2024 року є неналежним та недопустимим доказом для підтвердження вини ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 просить поновити їй процесуальний строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 року, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції, а копію оскаржуваної постанови стороною захисту було отримано в електронному суді лише 23.02.2024 року, а тому вважає, що процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 .

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_1 не з`явилися, але вони особисто повідомлялися про місце і час розгляду справи шляхом направлення електронної повістки на їх номеру мобільного телефону, що містяться в матеріалах справи (арк.34, 35).

Крім того, захисник ОСОБА_1 особисто отримувала судову повістку для вручення її підзахисному.

16.05.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 , в якому вона просила провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту.

При цьому належить врахувати, що саме захисник Тимошенко Л.В. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та наявність клопотання захисника ОСОБА_1 , суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта та ОСОБА_2 , які були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи та захисник надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За наслідками судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 743024 від 15.01.2024 року, що складений у відповідності до ст. 256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та який підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень та заперечень (арк.1);

- довідки , що складена поліцейською УПП в Харківській області ДПП Бурикіної В., з якої вбачається, що відповідно до облікових даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», стосовно ОСОБА_2 10.03.2023 року прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №665255 за порушення ч.2 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (арк.5);

- довідки, що складена поліцейською УПП в Харківській області ДПП Бурикіної В., відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував посвідчення водія (арк.2);

- довідки, що складена поліцейською УПП в Харківській області ДПП Бурикіної В., з якої вбачається, що транспортний засіб Mercedes-Benz E280, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 (арк.3);

- належним чином завіреної копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №665255 від 10.03.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ст.126 КУпАП (арк.6);

- відеозапису з нагрудних камер поліцейських та службового реєстратору, на яких зафіксовані події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 743024 від 15.01.2024 року (арк.4).

Отже, наявність постанови ДПО18 №665255 від 10.03.2023 року про притягнення свідчить про те, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та в подальшому повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд також зазначає, що чинний КУпАП не містить такого поняття як «недопустимі чи неналежні докази», а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, в суді апеляційної інстанції не надані докази про наявність у ОСОБА_2 національного посвідчення водія або міжнародного посвідчення водія, яке надавало б йому право на керування транспортним засобом відповідної категорії на території України.

Відповідно до п. 33 Положення про порядок видачі посвідчень водія і допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженому постановою КМУ від 08.05.1993 №349, міжнародне посвідчення водія видається територіальними сервісними центрами МВС на три роки, але не більше строку дії національного посвідчення водія..

В ст. 41 Віденської Конвенція про дорожній рух від 08.11.1968 року (Конвенцію ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, далі Віденська Конвенція) зазначено, що договірні сторони будуть визнавати національне посвідчення, яке відповідає вимогам додатку 6 до Конвенції та міжнародне водійське посвідчення, яке відповідає вимогам додатку 7 до Конвенції, за умови, що воно пред`являється разом з відповідним національним посвідченням водія, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, відповідної категорії транспортних засобів.

Згідно Віденської Конвенції в Додатку 6 визначено вимоги до національного водійського посвідчення. У Додатку 7 визначено вимоги до міжнародного водійського посвідчення.

Отже, стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_2 національного або міжнародного посвідчення водія.

Посилання захисника ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_2 , що об`єктивно унеможливило всебічний та повний розгляд справи, та є порушенням прав на доступ до правосуддя, на думку апеляційного інстанції, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював усі можливі процесуальні заходи для виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме шляхом направлення йому засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, яка міститься в матеріалах справи (арк.10), а також направлення електронної судової повістки на номер мобільного телефону, який ОСОБА_2 зазначив під час складання протоколу про адміністративного правопорушення. Зазначену електронну судову повістку ОСОБА_2 отримав о 17 год. 10 хв. 25.01.2024 року (арк.11), що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції поновлено захиснику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 року та надано процесуальну можливість надати свої докази на підтвердження версії сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, захисник ОСОБА_1 подала 16.05.2024 року письмове клопотання про проведення апеляційного розгляду за її відсутності та відсутності ОСОБА_2 , у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Апеляційний суд також зазначає, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що ОСОБА_2 був обізнаний про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 743024 від 15.01.2024 року за ч. 5 ст. 126 КУпАП та місцем розгляду справи, а саме у Дзержинському районному суді м.Харкова, а тому він в першу чергу мав б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням його справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3 , української мови не розуміє та не володіє нею, але працівниками поліції не було залучено перекладача при складанні адміністративного матеріалу стосовно її підзахисного, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи до неї, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі. Крім того, відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з цим відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Відповідно до ст.16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватись послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в провадженні у справі про адміністративне правопорушення мають бути забезпечені права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені вимоги закону працівниками поліції були дотримані повною мірою.

Зокрема, з матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3 та з 18.01.2018 року має посвідку на постійне проживання ІН152524 (арк.1, 6).

Крім того, з відеозапису (арк.4), який долучено до матеріалів справи, вбачається, що працівники поліції з самого початку зупинки ОСОБА_2 спілкуються з останнім на державній мові, останній їх добре розуміє та відповідає на їх запитання російською мовою. Крім того, працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_2 причини його зупинки, що було зрозуміло останньому, а також було запропоновано йому надати його посвідчення водія. На зазначену пропозицію поліцейського водій ОСОБА_2 надав спочатку працівникам поліції посвідчення водій іншої особи « ОСОБА_4 », яке було видане в Єгипті, а потім, після телефонного дзвінка, на місце подій з`являється брат ОСОБА_2 , який надав поліцейським посвідчення водія останнього з перекладом на українську мову. З наданого посвідчення водія працівниками поліції встановлено, що воно не є міжнародного зразка.

При цьому, з цього видеозапису (файл «ААД 743024», починаючи з 21 хвилини), на запитання працівника поліції ОСОБА_2 відповідає, що він розуміє російську мову. Після цього, працівник поліції повторно роз`яснив ОСОБА_2 причини зупинки, його права за ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, як на українській мові, так і російською мовою, але останній почав вимагати перекладача і зазначив, що нічого не розуміє. Поліцейським також надано ОСОБА_2 можливість викликати на місце події перекладача та захисника, чим він не скористався, у зв`язку з чим працівником поліції обґрунтовано прийнято рішення щодо складання стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 743024 від 15.01.2024 року.

З відеозапису також вбачається, що працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_2 на українській та російській мовах зміст протоколу про адміністративне правопорушення і місце розгляду адміністративної справи Дзержинський районний суд м.Харкова.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 743024 від 15.01.2024 року ОСОБА_2 також особистим підписом засвідчив про те, що йому роз`яснено місце розгляду справи, можливість надання своїх пояснень та те, що він ознайомлений зі змістом цього протоколу (арк.1).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що працівниками поліції були дотримані вимоги закону, а ОСОБА_2 , у даному конкретному випадку, розумів все, що відбувалося.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що не спростовано доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_5 в межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков