Справа № 445/339/24 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 33/811/1058/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Теглівець Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Теглівець Т.Р. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 08 травня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 11.02.2024, о 08 год. 30 хв. в м. Золочів, на вул. Львівській, 25, керував транспортним засобом ВАЗ 2104, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб нагрудну боді-камеру, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Теглівець Т.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 08 травня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що 16.05.2024 постанова про притягнення до адміністративної відповідальності видана на ОСОБА_1 . 23.05.2024 між ОСОБА_1 та АО «КПЛТ» укладений договір про правову допомогу. 24.05.2024 представницею апелянта ОСОБА_1 , адвокатом Теглівець Т.Р. подано до Золочівського районного суду Львівської області заяву про доручення до справи представника та надання матеріалів справи для ознайомлення. 28.05.2024 надано доступ до документів через електронний суд. 16.06.2024 надійшов диск з відео фіксацією події. З 24 червня до 28 червня адвокат Теглівець Т.Р. перебувала у відпустці.

З огляду на велику кількість даних, які потрібно було опрацювати для формування апеляційної скарги та на велику завантаженість, а також на дату отримання відеоматеріалів та перебуванням у відпустці адвоката, строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що причин для того, щоб працівники поліції зробили висновки про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було, адже у останнього був високий артеріальний тиск, про що було повідомлено поліцейських, та лише тому колір шкіри на обличчі був червоний.

ОСОБА_1 несе військову службу в Збройних Силах України, та 11.02.2024 о 08 год. 30 хв. їхав із нічного чергування.

Додатково повідомляє, що ОСОБА_1 цього ж дня, 11.02.2024 о 07 год. 10 хв. під час несення військової служби звертався до старшого бойового медика із скаргами на головний біль в потиличній ділянці, підвищеним серцебиттям та загальною слабістю, і йому було надано медичну допомогу.

Звертає увагу на те, що відеофіксація із боді-камери поліцейського як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення складається із декількох частин, що у свою чергу ставить під сумніви той факт, що працівники поліції «вирізали» частину відеофіксації про згоду апелянта на проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння. Так, із огляду відеофіксації встановлено, що поліцейські двічі запитували апелянта чи погоджується пройти тест на стан сп`яніння. Апелянт ОСОБА_1 у перший раз дав згоду на проходження тесту, проте в другий раз відмовився від проходження огляду. Саме тому, очевидно в той момент коли відео перерване ОСОБА_1 все ж пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння, та останній показав негативний результат, що у свою чергу перешкоджало працівникам поліції скласти постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, працівники поліції жодного разу не повідомили ОСОБА_1 про відповідальність саме за ч.1 ст. 130 КУпАП за наслідками відмови від огляду.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Захисник Теглівець Т.Р. апеляційну скаргу підтримала, просила її задоволити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Теглівець Т.Р., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 652272 від 11 лютого 2024 року (а.с. 3) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: порушення мови, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб ВАЗ 2104, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Поліцейський виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, запропонував останньому проти огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак ОСОБА_1 відмовився від огляду. У подальшому поліцейський пред`явив вимогу про проходження огляду в медичному закладі, від якого ОСОБА_1 теж відмовився.Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови та те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що попри наявний у водія обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, він може відмовитися від проходження огляду. Чинне законодавство містить єдиний виняток з даного правила якщо водій-учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами (п. 14 розділу 3 Інструкції №1452/735).

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови, оскільки як вбачається з відеозапису поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки так і в медичному закладі, та роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови, і те, що буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП (час на відео 08:42:56; 08:43:39).

Доводи апеляційної скарги про погане самочуття ОСОБА_1 в цей день про що останній повідомляв поліцейських, тому і було почервоніння обличчя, апеляційний суд оцінює критично та звертає увагу на те, що з наявного відеозапису вбачається, що таких відомостей ОСОБА_1 не повідомляв поліцейським, а навпаки намагався домовитись, щоб вони не складали протокол. Відтак такі твердження захисника, апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику Теглівець Т.Р. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 08 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Теглівець Т.В. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.