ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/950/24

Провадження № 3/568/483/24

07 серпня 2024 р. м. Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О., розглянувши адміністративну справу, матеріали якої надійшли від відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліціїпро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 вид. 6110 від 16.03.2020 р.,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та вимоги ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені)

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААБ №295987 від 28.05.2024 року водій ОСОБА_1 28 травня 2024 року о 15 год. 07 хв. на автодорозі «Київ-Чоп» М-06 432 км. керував транспортним засобом «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , якого підтримав захисник адвокат Гнатюк Д.С. вину свою не визнав. Підтримав подане клопотання та просив його задовільнити, а саме закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 додатково пояснив, що його було зупинено працівниками поліції поза населеним пунктом у зв`язку і порушенням ним ПДР України, а саме керування транспортним засобом без уввімкнених денних ходових вогнів, відповідальність за яке передбачена ст.125 КУпАП. Працівники поліції, виявивши, що йому було видано тимчасове посвідчення водія, почали вказувати на керування транспортним засобам в стані наркотичного сп`яніння. Хоча до цього не висловлювали наявність у нього будь-яких ознак наркотичного спяніння. Йому було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Працівники поліції навіть не помітили, що у нього відсутнє ліве око, на місці якого вставлено протез, в яке саме світили ліхтариком, що вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи. Його поведінка, на яку вказували працівники поліції: затянутість мови, обмежені рухи лівої руки, зумовлена отриманими травмами, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які відбулась 2006 році. ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи. Поліцейський, не зясувавши всіх обставин про особу водія, враховуючи лише наявність у нього копії протоколу про адміністративне правопорушення та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, зробив припущення, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного спяніння та склав протокол про адміністративне правопорушення. Працівником поліції в протоколі зазначено загальні ознаки наркотичногго спяніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, тремтіння пальців рук.

Захисник Гнатюк Д.С. просила провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 його захисника адвоката Гнатюк Д.С., вивчивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду в установленому законом порядку на виявлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи заг. захворювання. (а.с.18)

Відповідно до медичного заключення від 21.01.2019 р. ОСОБА_1 на лівому оці проведено операцію, евісперація з невректомією та формуванням опорно-рухової кукси з наступним встановленням індивідуального протезу. (а.с.19)

Згідно виписки Міністерства охорони здоров`я України Тернопільської області комунальна клінічна психоневрологічної лікарні від 06.03.2018 р. значено діагноз ОСОБА_1 а саме: відділенні наслідки поєднаної травми ЗЧМТ забій головного мозку. Тотальне васкуляризоване більмо рогівки вторинна субкомпенсована глаукома розбіжна співдружня косина лівого ока. (а.с.20)

Крім того, з відеозапису з нагрудних камер №472216, 476428 працівників поліції вбачається, що працівником поліції було проведено огляд ОСОБА_1 на наявність ознак наркотичного сп`яніння, а саме спостереження за реакцією зіниць очей (зокрема лівого ока) на світло. Інших ознак наркотичного спяніння працівниками поліції не зафіксовано.(а.с.7)

Такий формалізований підхід поліцейських до оформлення матеріалів, суд розцінює на користь ОСОБА_1 .

Згідно ст.251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно зі ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Оскільки відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Враховуючи, що на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не може бути накладене за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, судовий збір у провадженні за даною справою також не підлягає стягненню з останнього.

Враховуючи викладене, керуючись ч.1 ст. 130, ст.245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя В.О. Троцюк