Справа № 163/922/24 Провадження №33/802/429/24 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барилюка А.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, і на підставі ст.36 КУпАП призначено йому стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постановою судді ОСОБА_1 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18:42 годині 07 квітня 2024 року на вулиці Перемоги в селі Ладинь Ковельського району Волинської області в порушення п.2.9.а. Правил дорожнього руху керував мотоциклом «Ліфан», без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Крім того, він же повторно протягом року о 18:42 годині 07 квітня 2024 року на вулиці Перемоги в селі Ладинь Ковельського району Волинської області керував мотоциклом «Ліфан», без номерного знаку, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

Не погодившись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи вчинення ним адміністративних правопорушень, вважає її незаконною з мотивів необгрунтованого призначення йому стягнення, яке не відповідає чинному законодавству.

Посилаючись на положення ст.36 КУпАП, апелянт вказує, що місцевим судом було неправильно застосовано вказану статтю, та йому було призначено стягнення за санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, а не за санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, яка є тяжчою. З огляду на наведене ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова підлягає зміні.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, адже ніде не працює, батьки потребують постійного дорого вартісного лікування, у зв`язку з чим просить призначити йому покарання у виді адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили оскаржувану постанову в частині призначеного стягнення змінити, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, у зв`язку з цим оскаржуване рішення переглядається в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався не в повній мірі.

Так, за положеннями ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив кілька адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП, які розглядаються одним і тим же органом - судом.

Відтак, санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

У свою чергу, санкція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З урахуванням положень ст.24 КУпАП, а також санкцій вказаних вище статей, у вчиненні яких визнаний винним ОСОБА_1 , більш серйозним правопорушенням в даному випадку є те, яке передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Однак, як вбачається із оскаржуваного судового рішення місцевий суд наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, що не відповідає положенням ч.2 ст.36 КУпАП.

Тому оскаржувана постанова підлягає зміні в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, апеляційний суд відповідно до вимог ст.33 КУпАП враховує характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень, ступінь його вини, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи та встановлені судом, інші усі обставини справи в сукупності, та призначає останньому на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП, основне адміністративне стягнення за санкцією ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 тисячі гривень 00 копійок, без оплатного вилучення транспортного засобу та приєднує додаткове стягнення у виді позбавлення права з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, яке визначене санкцією ч.5 ст.126 КУпАП.

На думку апеляційного суду таке стягнення відповідатиме положенням КУпАП, буде необхідним і достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про можливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.130 КУпАП у вигляді адміністративного арешту, то вони не можуть бути прийняті апеляційним судом, так як суперечать вимогам чинного законодавства.

Зокрема, положеннями ч.7 ст.294 КУпАП передбачено, що у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

З оскаржуваної постанови убачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.35).

Згідно приписів ч.1 ст.24 КУпАП встановлено, що адміністративний арешт є більш суворим адміністративним стягненням, ніж штраф.

Отже, в даному випадку вид стягнення, накладений на ОСОБА_1 місцевим судом, не може бути посилений відповідно до вимог ч.9 ст.294 КУпАП, а отже на нього судом апеляційної інстанції не може бути накладено більш суворе адміністративне стягнення - адміністративний арешт.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення - змінити.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП до ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

В іншій частині постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов