Справа № 489/2880/24
Провадження № 33/812/419/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Ковальським Є.В.,

без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення - 17000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

У С Т А Н О В И В:

07 квітня 2024 року відносно водія ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 873916 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Згідно протоколу о 15 год 57 хв 07 квітня 2024 року рухаючись по пр. Миру в районі будинку № 9/3 в м. Миколаєві, водій ОСОБА_1 керував т/з Audi A4 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою алкотестеру на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння), за що частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 підданий стягненню у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просила постанову суду скасувати. Підставами для скасування зазначала те, що зазначений у протоколі зміст діяння не відповідає змісту частини 1 статті 130 КУпАП, а саме: у протоколі зазначено «Абишов керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає дійсності», тоді як відповідальність передбачено за «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння». Формулювання «з явними ознаками алкогольного сп`яніння» є припущенням та оціночним судженням, яке не свідчить про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння в його юридичному визначенні.

Також апелянт вважала неналежним та недопустимим доказом доданий до протоколу відеозапис, оскільки він не підписаний електронним цифровим підписом автора або особи, уповноваженої на виготовлення копії для суду.

Крім цього апелянт вказувала на розбіжності у часі фіксації правопорушення відеозапис відбувається о 17 год 43 хв, а протокол складено о 16 год 10 хв.

Зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була безпідставною.

З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені статтями 268 КУпАП та 63 Конституції України.

У матеріалах справи наявне направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, яке працівник поліції повинен був вручити ОСОБА_1 під підпис після його відмови від проходження огляду. Отже протокол міг бути складений лише після відмови від проходження огляду саме у медичному закладі.

Про відмову водія від проходження огляду за допомогою алкотестеру на місці зупинки транспортного засобу поліцейський повинен був скласти акт, проте такий акт у матеріалах справи відсутній.

До суду апеляційної інстанції ні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його захисник адвокат Гречана А.Д. не з`явилися.

19 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання адвоката Гречаної А.Д. про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відпустці з 12 серпня 2024 року по 08 вересня 2024 року.

Будь-якого доказу на підтвердження цієї обставини адвокат не надала.

За приписами статті 294 КУпАП перегляд постанови суду першої інстанції здійснюється апеляційним судом протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Отже, враховуючи вимоги статті 294 КУпАП та у зв`язку з відсутністю доказів перебування адвоката у відпустці, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про призначення справи до розгляду було направлене адвокату Гречаній А.Д. на електронну адресу о 8 год 52 хв 08 серпня 2024 року.

Отже, адвокат мала можливість вирішити питання щодо можливості представлення інтересів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , або щодо відсутності у неї такої можливості.

Належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ОСОБА_1 про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Гречаної А.Д.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5 Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП одним із складів правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортними засобами особами, у тому числі, у стані алкогольного сп`яніння, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І та положеннями розділу ІІ Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких записів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що протокол складений відносно водія ОСОБА_1 , який 07 квітня 2024 року о 15 год 57 хв рухався по пр. Миру в районі будинку № 9/3 в м. Миколаєві, керував т/з Audi A4 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою алкотестеру на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особисто ОСОБА_1 без зауважень.

З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що при зупинці транспортного засобу працівниками поліції ОСОБА_1 пояснює «Я випив. Пів літра». Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру або проїхати для проходження огляду до медичного закладу, оскільки він вбачає у водія ознаки алкогольного сп`яніння. На цю пропозицію поліцейського ОСОБА_1 відповідає «Зачєм? Я випивший.» Працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 що своєю відмовою від проходження огляду він порушує вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Також з відео вбачається, що о 16:05:04 працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його права.

Отже, зазначені вище обставини дають підстави для висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння.

Довід апеляційної скарги про те, що статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння», а не за «керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння», є помилковим, як і твердження про те, що наявність ознак алкогольного сп`яніння є оціночним судженням.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП одним із складів правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортними засобами особами, у тому числі, у стані алкогольного сп`яніння, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що доданий до протоколу відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не підписаний електронним цифровим підписом автора або особи, уповноваженої на виготовлення копії для суду, не заслуговує на увагу оскільки на відеозаписі зазначено ким і коли він вчинений та щодо якої особи. Самим відеозаписом у достатній мірі відображаються обставини справи та підтверджуються факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на безпідставність зупинки транспортного засобу на висновки суду не впливає з наступних підстав.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, що є загальновідомим фактом, та діяв на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2021 року, № 1456 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України»,»Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Тому, суд вважає, що працівники поліції мали повноваження на зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в умовах воєнного стану вони мають право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, з метою запобігання правопорушень.

Спростовується матеріалами справи і довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, оскільки роз`яснення прав підтверджується відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, та самим протоколом де під підпис ОСОБА_1 зазначено про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених статтями 63 Конституції України та 268 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо розбіжностей у часі фіксації правопорушення, невручення ОСОБА_1 копії направлення на проходження огляду, обов`язок працівника поліції скласти акт про відмову від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, висновків суду не спростовують.

Порушення формальностей, на які звертає увагу захисник, та які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18) зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим.

Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Суд в цій справі вважає такий підхід ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Отже, названі доводи захисника не є слушними, оскільки не було встановлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод ОСОБА_1 .

Також суд апеляційної інстанції враховує й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене вище апеляційний суд вважає, що обставини справи, встановлені на підставі наявних доказів, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто - порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, та як наслідок - наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статями 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О. Тищук