П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

з участю: особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

захисника Білецького О.В.,

прокурора Трояна Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національна поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , працюючої на посаді головного юриста Західного міжрегіонального центру з надання БВПД

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Наказом №3-к від 18 січня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 19 січня 2023 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу фінансово-організаційного забезпечення, управління персоналом та цифрових трансформацій управління етнополітики, свободи совісті та цифрових трансформацій департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації.

Наказом №38-к від 26 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 28 квітня 2023 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу фінансово-організаційного забезпечення, управління персоналом та цифрових трансформацій управління етнополітики, свободи совісті та цифрових трансформацій департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації за угодою сторін відповідно до вимог ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з вимогами п.п. в п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корунції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами п.п. в п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корунції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 будучи звільненою у 2023 році з посади головного спеціаліста відділу фінансово-організаційного забезпечення, управління персоналом та цифрових трансформацій управління етнополітики, свободи совісті та цифрових трансформацій департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації та суб`єктом на якого поширюється дія Закону, несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні).

Встановлено, що ОСОБА_1 подала вказану декларацію при звільненні, без поважних причин, несвоєчасно, а саме 28 березня 2024 року.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що визнає свою вину, однак на сайті НАЗК були різні роз`яснення щодо строку подання декларації при звільненні, а тому вважала, що таку декларацію вона повинна подати у строк до 31 березня 2024 року. При звільненні їй не було повідомлено про обов`язок подання вказаної декларації. Просила врахувати також її молодий вік, виконання обов`язків державної служби вперше, позитивну характеристику та вперше притягнення до відповідальності. Посилаючись на наведене, просила обмежитись мінімальним стягненням.

Захисник Білецький О.В. просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. Вважає, що станом на день звільнення ОСОБА_1 положення Закону України «Про запобігання корупції» не встановлювали обов`язку подати декларацію при звільненні протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності. У випадку, якщо суд прийде до висновку про наявність складу правопорушення, просив врахувати те, що це була перша державна служба ОСОБА_1 , незначний термін перебування на службі, вперше притягнення до відповідальності, позитивну характеристику ОСОБА_1 за місцем роботи, а тому просив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі вимог ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Прокурор пояснив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повністю доведена наявними у справі доказами. Вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до відповідальності, визнавши її винною у вчиненні інкримінованого їй правопорушення та накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті за дане правопорушення .

Судом встановлено, що наказом № 3-к від 18 січня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 19 січня 2023 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу фінансово-організаційного забезпечення, управління персоналом та цифрових трансформацій управління етнополітики, свободи совісті та цифрових трансформацій департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації.

Наказом №38-к від 26 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 28 квітня 2023 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу фінансово-організаційного забезпечення, управління персоналом та цифрових трансформацій управління етнополітики, свободи совісті та цифрових трансформацій департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації за угодою сторін відповідно до вимог ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

З особової картки та посадової інструкції ОСОБА_1 вбачається, що займана ОСОБА_1 посада відносилась до посад державної служби.

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з вимогами п.п. в п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 подала декларацію при звільнення, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями 27 березня 2024 та 28 березня 2024 року подала виправлену декларацію, що визнається ОСОБА_1 і підтверджується витягом (скріншотом) з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Білецького О.В., думку прокурора щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, дослідивши в сукупності наявні у справі докази та кожен зокрема, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому у примітці даної статті зазначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі державні службовці.

Положеннями абз. 1 ч. 2 статті 45 даного Закону (в редакції станом на дату звільнення ОСОБА_1 ) передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в" і "г" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 Розділу 2 Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції за № 449/21 від 23 липня 2021, який був чинним станом на день звільнення ОСОБА_1 , декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.

Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.

Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.

Декларація при звільненні не подається у таких випадках:

особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді;

особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 календарних днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності.

Відповідно до роз`яснень НАЗК, декларація при звільненні декларація, яка подається відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності.

Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності.

Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру, крім декларації кандидата на посаду .

Днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у пп. «а», «в» «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, у тому числі перебування на посадах, зазначених у п. 1, пп. «а», «в» «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону.

Відповідно до вимог п. 2-7 Перехідних положень Закону України «Про запобігання корупції» особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 була звільнена 28 квітня 2023 року та в останньої, згідно положень абз. 1 ч. 2 статті 45 даного Закону «Про запобігання корупції», у зв`язку із припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, виник обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Згідно вимог Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація при звільненні подається не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.

Відтак, відлік строку подання декларації при звільненні розпочався 29 квітня 2023 року та закінчився 31 січня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 зобов`язана була до 00 годин 00 хвилин 31 січня 2024 року подати декларацію особи (при звільненні) уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Всупереч вказаним вимогам Закону, таку декларацію ОСОБА_1 подала 27 березня 2024 року, а 28 березня 2024 року - виправлену, що визнається останньою та підтверджується матеріалами справи.

Адміністративна відповідальність, відповідно до положень ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, настає в разі порушення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

В судовому засіданні ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження поважності причин несвоєчасного неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні) суду не надала.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повністю підтверджується доказами, дослідженими та оглянутими у судовому засіданні, а саме:

- копією наказу №3-к від 18 січня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 »;

- копією наказу №38-к від 26 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- особою карткою державного службовця №17;

- посадовою інструкцією;

- витягом (скріншотом) з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 є ознаки правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, яка повинна була бути подана до 31 січня 2024 року.

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 є ознаки правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави при звільненні, яка подається протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності та повинна була бути подана до 31 січня 2024 року , а тому її слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що станом на день звільнення ОСОБА_1 положення Закону України «Про запобігання корупції» не встановлювали обов`язку подати декларацію при звільненні протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності як такі, що спростовуються положеннями Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції за № 449/21 від 23 липня 2021.

Щодо клопотання захисника про звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за малозначністю вчиненого, то суд зазначає, що згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративної відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Беручи до уваги встановлені матеріалами справи обставини, суд приходить до висновку, що вчинене правопорушення не є малозначним, у розумінні ст. 22 КУпАП, оскільки вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування, а тому суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення та закриття провадження у справі.

При накладенні стягнення, суд на підставі положень ст.33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, яка вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а тому приходить до переконання, що до неї слід застосувати стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 172-6, 280, 283, 284, 287 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуюча: І.М. Черніцька