Справа № 461/4661/24 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/811/1171/24 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., з участю захисника Радомської Н.В. та представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника Радомської Н.В. на постанову Галицького районного суду м.Львова від 02 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч.6 ст.481 МК України

встановив:

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 02 липня 2024 року ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та накладено стягнення у виді конфіскації в дохід держави транспортного засобу марки «MASERATI LEVANTE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою суду, 27.05.2024 о 21 годині 20 хв. громадянка Білорусії ОСОБА_4 прямувала у приватну поїздку з Республіки Польщі до України через пункт пропуску «Угринів - Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці смугою руху митного контролю «Зелений коридор» автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter V250», р.н. НОМЕР_3 , в якості пасажира. Шляхом здійснення оперативного запиту до єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄAIC) та на підставі аналізу переміщень за даними «Пасажирського пункту пропуску» та «Диспетчера зони митного контролю» АСМО «Інспектор», в процесі здійснення митних формальностей з`ясовано, що громадянка Білорусії ОСОБА_4 13.11.2021 14:34:12 через митний пост «Сеньківка» Північної митниці в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» ввезла на митну територію України транспортний засіб «MASERATI LEVANTE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Станом на 27.05.2024 в АСМО «Інспектор» та єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Держмитслужби відсутня інформація щодо вивезення автомобіля «MASERATI LEVANTE» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 , за межі митної території України.

На момент перетину кордону, відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було.

У відповідності до ст. 192 Митного кодексу України, до найближчого митного органу, щодо обставин аварії чи непереборної сили, ОСОБА_4 щодо даного факту не зверталась.

Таким чином, ОСОБА_4 перевищила строк тимчасового ввезення автомобіля «MASERATI LEVANTE» реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 на митну територію України більше ніж тридцять діб.

Захисник Радомська Н.В. подала апеляційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій просить, оскаржувану постанову суду скасувати та провадження у справі закрити.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник Іванов О.О. покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог законодавства, без повного та об`єктивного розгляду справи, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги докази долучені до матеріалів справи, які свідчать про те, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) не мала об`єктивної можливості вивезти за межі України ввезений нею автомобіль в силу введеного на території України воєнного стану, оскільки територію України залишила 14.02.2022 року разом з трьома неповнолітніми дітьми, немогла повернутися на територію України трималий час з причин введення на воєнного стану, часті обстріли території України, здійснення догляду за трьома неповнолітніми дітьми, яких немогла залишити самих, оскільки є одинокою марір`ю. Крім цього, сторона захисту зазначає, що ввезений ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) транспортний засіб не є її власністю та був наданий їй керівником компанії «Рольф Трейд» в користування на підставі довіреності, строк дії якої завершився, є громадянкою республіки білорусь, зазначену країну покинула 2021 року через складну політичну ситуацію в країні, та в подальшому через військові дії невідкладно покинула територію України. Також захисник зазначає, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) є громадянкою Республіки Білорусь, вільно не володіє українською мовою, а тому протокол про порушення митних правил складено без участі перекладача, тобто всупереч вимога ст.503 МК України.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, представника митного органу, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи №461/4661/24 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Статтею 481 МК України передбачено, що завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Згідно норм ч. 6 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, встановлених Митним кодексом України, або поміщені в інший митний режим.

В свою чергу, диспозицією ч.6 ст.481 МК України передбачено, що відповідальність настає через перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

Відповідно до ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до п.2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 №657, обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Відповідно до п.3 Розділу 8 вищевказаного Порядку, залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Указом Президента України ОСОБА_8 №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією з боку Російської Федерації, на території України введено воєнний стан, дію якого продовжено.

З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2023 року 14:34:12 год. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ввезла на митну територію України через пункт пропуску «Сеньківка» Північної митниці в режимі тимчасового ввезення до 1 року.

Згідно поданих в суді першої інстанції захисником ОСОБА_9 та захисником Радомською Н.В. апеляційному суду документів, і які необґрунтовано не були взяті до уваги судом першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 14.02.2024 року виїхала за межі території України з трьома неповнолітніми дітьми, є неодружена, є матір`ю одиначкою, та об`єктивно змогла повернулася на територію України лише 27.05.2024 року.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2024 року встановлено, ТПП України підтверджує, що введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року до його офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, апеляційний суд доходить висновку, що у даному випадку не вбачається вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні даного адміністративного правопорушення, оскільки, викладені вище обставини про причини пропуску строку є суттєвими та поважними.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

Аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд дійшов висновку, що у даному випадку не вбачається вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, оскільки, викладені вище обставини про причини пропуску строку є суттєвими та поважними.

На підставі вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що факт невивезення в строк транспортного засобу підтверджує факт дії форс-мажорних обставин чи обставин непереборної сили в контексті вимог Митного кодексу України, зокрема введення на території України воєнного стану та неможливості ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яка є матір`ю-одиначкою та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, як громадянки Республіки Білорусь здійснити в`їзд на територію України, а тому дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не можуть містити ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.481 МК України.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, тому постанова суду першої інстанції підляє скасуванню як незаконна та невмотивована, а провадження у справі - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст.467 МК України -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Радомської Н.В. задоволити.

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 02 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч.6 ст.481 МК України скасувати, а провадження у справі №461/4661/24 відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ч.6 ст.481 МК України закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.