Справа №443/810/24
Провадження №3/443/427/24
ПОСТАНОВА

іменем України

23 липня 2024 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 1 статті 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 06.04.2024 о 01 год 53 хв у м.Ходорів по вул. Стуса, 13А Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом «PEUGEOT 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу Drager Alcotest 6810 на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена за частиною 1 статті 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Захисник Чорненький Я.Б. у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, в обґрунтування якого покликаючись на те, що ОСОБА_1 під час проходження процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було належно роз`яснено, забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним порушенням його права на захист. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви в суду. Із відеозапису, який долучений поліцейськими до матеріалів справи вбачається, що момент виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 фактично відсутній (виявлення відповідних ознак на відеозаписі не зафіксовано і про такі перед початком огляду на місці зупинки транспортного засобу йому не повідомлено). Матеріали справи не містять вручення йому направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я після проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки останній відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Як вбачається із відеозаписів події не зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, яке мало місце 06.04.2024, а також на цих відеозаписах не зафіксовано, що працівниками після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останньому жодним чином не роз`яснено його прав, зокрема права на огляд у медичному закладі, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 та його захисник не подавали до суду клопотання про відкладення розгляду справ, призначеного на 23.07.2024 та не повідомляв суд про причини неприбуття на виклик суду. Захисником подавалося до суду клопотання про витребування повного і безперервного запису з нагрудних камер поліцейських, яке судом було задоволено, однак на виконання відповідного письмового запиту суду згадане повне відео надано не було.

Однак, на переконання суду, невиконання зазначеного запиту не перешкоджає суду всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

З огляду на викладене, беручи до уваги належне і своєчасне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності цієї особи та захисника.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, а також вивчивши аргументи захисника, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, доведена:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №798253 від 06.04.2024, згідно з яким ОСОБА_1 06.04.2024 о 01 год 53 хв у м.Ходорів по вул. Стуса, 13А Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3);

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спецзасобу «Alcotest Drager 6810», а також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження зазначеного огляду та підпису у цьому акті (а.с.6);

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.04.2024, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди скеровується ОСОБА_1 , а саме: КНП «Ходорівська міська лікарня», виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у закладі охорони здоров`я та складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №798253 (а.с.7);

долученими до матеріалів справи відеозаписами на носії інформації (компакт-диску), які дозволяють чітко встановити обставини справи, дії, поведінку та зміст розмови осіб (особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та поліцейських) на місці зупинки транспортного засобу, які узгоджуються з викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами (а.с.8).

Проаналізувавши вищевказані документи, відеозаписи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності зазначені вище докази є достатніми та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, тобто давали суду підстави дійти висновку про наявність обґрунтованої підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, для закриття провадження у справі, суду не надано.

Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу аргументи захисника про те, що ОСОБА_1 не було належно роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, оскільки з матеріалів справи, зокрема і відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював поліцейським будь-яких клопотань щодо наявності бажання скористатися юридичною допомогою адвоката. Окрім цього, суд зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявний запис уповноваженої особи про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, а також зроблено запис уповноваженою особою про відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень та підпису у протоколі, що узгоджується з поведінкою ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу. У своїй сукупності наведені обставини дозволяють дійти висновку про необґрунтованість аргументів захисника щодо істотне порушення права ОСОБА_1 на захист.

Виявлені поліцейським у водія ОСОБА_1 ознаки сп`яніння відповідають ознакам алкогольного сп`яніння, які передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735. Ці ознаки сп`яніння зафіксовані уповноваженою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є достатнім для твердження про наявність правових підстав у поліцейського для висловлення вимоги водію пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Аналіз відеозапису дозволяє дійти висновку, що поведінка ОСОБА_1 та його висловлювання працівникам поліції свідчили про відсутність у нього реального бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку. Він належним чином не виконував вказівки поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спецзасобу, а в подальшому погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння лише при виконанні його умов, що не відповідає вимогам закону та свідчить про створення ним штучних перепон з метою виправдання його дій щодо непроходження відповідного огляду. Також, відеозаписами чітко зафіксовано висловлена поліцейським пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, тим самим поліцейським належним чином дотримано вимоги статті 266 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, суд вважає аргументи захисника необґрунтованими, оскільки такі не знайшли свого підтвердження будь-якими фактичними даними та повністю спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважає доведеним факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Суд враховує характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 130 КУпАП, яка доведена повністю; відсутність обставин які пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладені обставини у своїй сукупності на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

Також, з огляду на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів