Провадження №: 3/336/3167/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає (згідно протоколу) за адресою: АДРЕСА_1

за ч.3 ст. 178 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу серії АА №338100 від 15.04.2024, «14.04.2024 о 23.33 в м. Запоріжжі по вул. Чарівна, 107 гр. ОСОБА_1 , перебував в громадському місці у п`яному вигляді та своєю поведінкою ображав людську гідність, громадську мораль, що виражалося у розхитуванні даної особи при ходьбі зі сторони в сторону в неохайному брудному одязі. Правопорушення вчинено двічі протягом року: 23.06.2023 постановою ГАБ №424847 за ч.1 ст.178 КУпАП, гр. ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності та 17.08.2024 постановою ЕТА №1367564 за ч.2 ст.178 КУпАП. Вказаними діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.178 КУпАП»

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення додані:

- рапорт поліцейської ОСОБА_2 від 15.04.2024;

- архів адміністративних правопорушень;

- відеозапис з бодікамери поліцейської.

Положеннями частини першої ст.178 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Відповідно до частини третьої ст.178 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появу в громадських місцях у п`яному вигляді.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутнє письмове підтвердження того, що ОСОБА_1 «перебував в громадському місці у п`яному вигляді та своєю поведінкою ображав людську гідність, громадську мораль, що виражалося у розхитуванні даної особи при ходьбі зі сторони в сторону в неохайному брудному одязі»

Суд критично ставиться до зазначення вказаних обставин у протоколі без надання відповідних доказів вказаному.

Отже, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, без надання відповідних доказів, як то: фото-, відео- фіксації вчинення правопорушення, висновку щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, тощо не можуть бути прийняті судом як обставини, що підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.3 ст.178 КУпАП.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_1 , описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджують наявність складу правопорушення, визначеного ч.3 ст. 178 КУпАП, оскільки повністю спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, відповідно до якого поліцейськими було викликано останнього з квартири, в якій ОСОБА_1 вочевидь проживає, а не зупинено на вулиці (в громадському місці). Крім того, з відеозапису вбачається, що протокол у відношенні ОСОБА_1 також складався у жилому під`їзді та біля квартири, з якої вийшов останній.

Згідно відеозапису, його розпочато 15.04.2024 о 22.14 годині, тоді як правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 нібито було вчинено 14.04.2024 о 23.33 год.

Долучений відеозапис до протоколу жодним чином не підтверджує винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.178 КУпАП, оскільки на відеозаписі зафіксований факт спілкування останнього з працівниками поліції та процес складання протоколу.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, склад правопорушення має бути чітко визначеним у відповідності до диспозиції кожної окремої норми, становить сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і, водночас, достатні для притягнення особи до юридичної, зокрема, адміністративної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння та «своєю поведінкою ображав людську гідність, громадську мораль, що виражалося у розхитуванні даної особи при ходьбі зі сторони в сторону в неохайному брудному одязі».

Інших належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення ним будь-яких дій, що ображають людську гідність та громадську мораль, - суду не надано.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до зазначеної правової норми прямої дії судом проведена повна та всебічна оцінка зібраних доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Наявність порушення вимог, передбачених ст.254 КУпАП при складанні з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №338100 від 15.04.2024, суд тлумачить на користь особи, у відношенні якої було його складено.

Вина ОСОБА_1 у «перебуванні в громадському місці у п`яному вигляді», «своєю поведінкою ображав людську гідність, громадську мораль, що виражалося у розхитуванні даної особи при ходьбі зі сторони в сторону в неохайному брудному одязі», а відтак вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.178 КУпАП, «поза розумним сумнівом» не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки надані суду письмові докази (протокол про адміністративне правопорушення рапорт поліцейської та архів адмінправопорушень) не є належними та допустимими доказами по справі. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Лучанінова проти України» (заява №16347/02) від 9 червня 2011 року, п.39, зазначив наступне: «Суд зауважує, що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру».

Таким чином, згідно з практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення повинне здійснюватися із дотриманням вимог до кримінального провадження.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з відповідними порушеннями КУпАП, не підтверджений жодним належним доказом, інші докази, то суд визнає його недопустимим доказом.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 у справі «Karelin v.Russia» заява № 926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 178 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, вважаю за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 178, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 178 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: Н.С. Звєздова