Номер провадження: 33/813/2961/24
Номер справи місцевого суду: 493/1415/24
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеса апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 605,60 грн.

Як зазначено в постанові суду, 15.08.2024 року о 21:30 год. по вул. Кузнечна в м. Балта Одеської області, гр. ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «SPARK» д/з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «DRAGER» - 2,13 %о.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в просить оскаржувану постанову змінити в частині застосування адміністративного стягнення, а саме застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

В скарзі зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини даної події, не перевірено достовірність події, що викладені у документах, які містяться у матеріалах справи, на підставі яких, із грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, прийнято постанову про накладення на нього такого жорстокого адміністративного стягнення. ОСОБА_1 наголошує, що не заперечує своєї вини у вчиненні даного правопорушення і розуміє, що має понести за його вчинення покарання. Просить врахувати те, що він є військовослужбовцем та боронить державу, і позбавлення його права керування транспортними засобами, не в повній мірі відповідає інтересам держави, також просить врахувати, що відсутні шкідливі наслідки скоєного ним правопорушення.

Апелянт вважає, що накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім для критичного усвідомлення ним протиправності свого вчинку, та в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень.

Особа, яка подала та підписала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, шляхом надсилання судової повістки-повідомлення про судове засідання до його Електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Будь-яких заяв до суду не подавав.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи, що згідно ст. 268 ч. 2 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не відносяться до категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, знаходжу, що справа може бути розглянута без участі правопорушника.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та доведеність його вини у вчиненні вказаного адмінправопорушення, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Вимоги апеляційної скарги про зміну рішення суду в частині накладення стягнення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 вину визнав у вчиненому правопорушенні, відсутні тяжкі наслідки від правопорушення, також те, що він є військовослужбовцем, а тому є потреба у наявності посвідчення водія. Відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого військового обов`язку по захисту держави.

Між тим, суд не може проігнорувати санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто безальтернативне стягнення.

Разом з тим, в контексті апеляційних вимог, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

За змістом частини 1статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч.1 ст.130КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст. 130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення ПДР України, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

У даному випадку, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Визнання ОСОБА_1 провини у повному обсязі, не може слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Довід апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, боронить державу, і право керування транспортними засобами йому дуже не обхідно, не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду. До апеляційної скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження зазначено, матеріали справи також не містять таких доказів.

ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, проігнорував вимоги п.п. 2.9 (а.) ПДР України.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, вимогам ст. ст. 33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, а також є спів розмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Балтського районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов