ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2824/24 Головуючий в 1 інст. Кольц Д.М.
Провадження №33/807/622/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 червня 2024 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, тимчасово не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №645343 від 18 квітня 2024 року, 18 квітня 2024 року о 09-10 годин в м. Запоріжжя, Олександрівський район, вул. Шкільна біля буд. 4-г водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ DAEWOO T13110 державний номерний знак НОМЕР_2 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою від 31.01.2020 року ВП №59169887 Пологівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), чим порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух». Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вважає оскаржуване рішення незаконним та не об`єктивним, оскільки судом не враховано крайню необхідність, в якій він опинився, що виключає відповідальність.

На підставі вищевикладеного, просить скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року, провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

8 липня 2024 року через канцелярію Запорізького апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся з письмовими поясненнями до апеляційної скарги в яких зазначив, що разом зі своїми батьками є внутрішньо переміщеними особами. Так, його батько ОСОБА_2 є людиною з інвалідністю 3 групи, його мати також людина літнього віку, яка потребує догляду, яку їй надає саме ОСОБА_1 як єдиний син. Транспортний засіб, на якого він рухався, є єдиним джерелом доходів, який дозволяє йому утримувати себе, своїх батьків та сплачувати аліменти, що підтверджується копіями документів, долучених до пояснень.

Посилається на те, що позбавлення його права керування транспортними засобами ставить його та його літніх батьків під загрозу існування, оскільки він не зможе вчасно доставляти літніх батьків до лікарні, вчасно купувати необхідні ліки та отримувати фінансовий дохід, оскільки працює на автомобілі.

Звертає увагу суду, що постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 8 квітня 2024 року до нього вже застосовано санкцію у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, а отже вважає, що позбавлення його права керування, якого він вже позбавлений, є помилковим.

Просить з урахуванням необхідних умов життя, пов`язаних з можливістю керувати автомобілем як єдиним джерелом доходів, врахувати наявність літніх батьків, батька зі статусом інвалідності та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані.

Диспозиція ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 645343 від 18 квітня 2024 року, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП;

- копією постанови державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ВП № 59169887 від 30 січня 2020 року про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

В апеляційної скарзі не наведено переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали підстави ставити під сумнів встановлені місцевим судом фактичні обставини справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності не підтверджуються матеріалами справи .

Згідно зі статтею 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Лише за наявності усіх трьох наведених вище умов особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

До апеляційної скарги долучена довідка до акта огляду МСЕК серії АД № 184835 від 2 серпня 2012 року, в якій зазначено, що батько ОСОБА_1 є особою, яка має інвалідність третьої групи. Доказів того, що саме 18 квітня 2024 року виникла ситуація, яка спонукала ОСОБА_1 керувати автомобілем будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами не надано.

Посилання апелянта, що він є тимчасово переміщеною особою до уваги судді апеляційного суду не приймається, оскільки на відеозаписі події, який міститься в матеріалах справи зафіксовані пояснення ОСОБА_1 , що на протязі останніх 20 років він проживає у м. Запоріжжя, а у Пологівському районі лише зареєстрований.

Таким чином, з огляду на вищенаведене при апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, а тому винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачаю, а тому суддя апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/2824/24