Справа№ 953/6981/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Кіндер В.А., за участю секретаря судових засідань Сергієнко К.В., прокурора Курченко І., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Колеснікової О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого інспектора з кадрового забезпечення відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, являючись відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, та будучи згідно з п.п. «з» п.1 ч.1. ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону, діючи умисно, всупереч вимогам п.п. 21, 3, 8, ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» подала 01.01.2024 завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік на суму 529801,78 грн, які відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання цієї декларації, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному адміністративному правопорушенні не визнала, зазначила, що у неї відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Захисник Колеснікова О.В. клопотала про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор Курченко І. вважала доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з чим просила накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції відповідної статті.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника, прокурора, вивчивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про доведеність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, а саме подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на підставі наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з п.п. «з» п.1 ч.1. ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону, є поліцейські, які ж на підставі абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону є також суб`єктами декларування.

Відповідно до абз. 3 Примітки до ст. 172-6 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 04.03.2021 №164 о/с ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого інспектора з кадрового забезпечення відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (а.с. 207). Присягу поліцейського склала 29.01.2016 (а.с. 222). Наказом від 31.03.2022 ОСОБА_1 присвоєне чергове спеціальне звання капітан поліції (а.с. 229).

Зважаючи на встановлені обставини, з урахуванням ст. 17 Закону України «Про національну поліцію», п.п. «з» п.1 ч.1. ст.3, абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та абз. 3 примітки до ст. 172-6 КУпАП, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, на яку поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», та відповідно вона є особою, яка несе відповідальність за ч.4 ст.172-6 КУпАП у разі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації.

Окрім того, судом встановлено, що 01.01.2024 року о 15:30 ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік (а.с. 234-243).

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації. Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Отже, на початку заповнення щорічної декларації за 2022 рік ОСОБА_1 ознайомилась з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що проставила відповідну відмітку. Крім того, після заповнення всіх розділів вказаної декларації вона ознайомилась із внесеними до неї відомостями та проставила відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подала декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису (п.5 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про: об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти, не прийняті в експлуатацію або право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку, які належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві власності відповідно до Цивільного кодексу України (п.п. 21 ч.1. ст.46); дані щодо транспортних засобів незалежно від їх вартості, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право (п.п. 3 ч.1 ст.46); наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку (п.п. 3 ч.1 ст.46).

В порушення вимог ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості в наступні розділи декларації: «4. Об`єкти незавершеного будівництва», «6. Цінне рухоме майно транспортні засоби», «12. Грошові активи».

Так, зокрема, відповідно до п.1.1 Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.03.2021 №2/88 ОСОБА_1 придбала майнові права на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , вартість яких за п. 2.1 становила 500 625,00 грн (а.с. 108-111). Згідно із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація закінченого будівництвом об`єкта відбулась 28.11.2023 (а.с. 100-107).

Доводи захисника, що права на об`єкт незавершеного будівництва до моменту завершення будівництва, прийняття об`єкту в експлуатацію та державної реєстрації належать забудовнику, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, 18.03.2021 між АТ «КБ «ГЛОБУС» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №10/48/21/3 (а.с.112), згідно п.2.1 якого предметом іпотеки були належні іпотекодавцю, тобто ОСОБА_1 , майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що до дня укладання договору іпотеки ОСОБА_1 набула майнові права на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.03.2021 №2/88.

Є необґрунтованими доводи захисника про те, що оскільки Законом України «Про запобігання корупції» не вимагається декларування інформації про вартість об`єкту незавершеного будівництва, то відсутня можливість встановити наскільки задекларована інформація відрізняється від достовірної, а тому за декларування недостовірних відомостей без грошового вираження ОСОБА_1 повинна нести дисциплінарну відповідальність.

Так, пп.2.1 п.2. ч.1. ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» не містить вимоги щодо зазначення в декларації інформації про вартість об`єкта незавершеного будівництва. Проте відсутність такої вимоги у законів не виключає майновий характер таких прав (ст.190 ЦК України). Майновий характер права на об`єкт нерухомого майна свідчить про наявність вартісного вираження такої матеріально-правової вимоги. Ключовою характеристикою майнового права як об`єкта правовідносин є сукупність декількох ознак, а саме: відсутній зв`язок з особою; вони є оборотоздатними та мають грошове вираження; підставами набуття майнових прав є цивільні договори. Таким чином, відповідні доводи захисника в цій частині є довільним трактуванням норм чинного законодавства.

Отже, у звітному періоді за 2022 рік ОСОБА_1 володіла майновими правами на зазначену квартиру. Достеменно була обізнана про це, оскільки власноручно підписувала як договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.03.2021 №2/88, так і договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно №10/48/21/3 від 18.03.2021, згідно п.2.1 якого предметом іпотеки були майнові права на вищезазначену квартиру (а.с. 112-117). Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.03.2021 №2/88 було складено у двох примірниках по одному для кожної із сторін (п.6.9 Договору), а тому ОСОБА_1 володіла всією необхідною інформацією щодо придбаних майнових прав.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 в розділі декларації «4. Об`єкти незавершеного будівництва» набуті майнові права не задекларувала, тобто в порушення п.п.21 ч.1. ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» подала завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 500 625,00 грн.

Окрім того, відповідно до відомостей, які надійшли від АТ КБ «Приватбанк», станом на 31.12.2022 на рахунку суб`єкта декларування НОМЕР_1 обліковувались належні їй кошти у сумі 2716,78 гривні (а.с. 125). Враховуючи, що банківський рахунок належить особисто ОСОБА_1 , суд вважає, що ОСОБА_1 у розділі 12 декларації «Грошові активи» зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 2716,78 грн., чим порушила вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції».

В частині декларування відомостей в розділі 6 Декларації «Цінне рухоме майно транспортні засоби», який повинен містити дані щодо транспортних засобів, незалежно від їх вартості, які перебувають в користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право, суд встановив наступне.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» членами сім`ї суб`єкта декларування є, зокрема, особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік/дружина) станом на останній день звітного періоду, незалежно від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 чоловіком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 230), тобто є членом її сім`ї.

В своїх поясненнях від 30 липня 2024 року ОСОБА_2 надав відомості, що він згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 1982 року випуску, є особою, яка має право користування зазначеним автомобілем, про що неодноразово зазначав у поданих ним деклараціях із року в рік (а.с.261). При цьому ОСОБА_1 в наданих поясненнях від 08.05.2024 повідомляє про те, що їй було відомо декларування чоловіком права користування вказаним транспортним засобом (а.с. 201). Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила суду щодо її обізнаності з декларуванням чоловіком права користування на зазначений автомобіль у його декларації за 2022 рік.

Суд не бере до уваги твердження захисника щодо відсутності у ОСОБА_1 обов`язку декларування права користування транспортним засобом її чоловіка у зв`язку з відсутністю доказів фактичного використання цього транспортного засобу, оскільки такі доводи не відповідають вимогам Закону України «Про запобігання корупції». Згідно із п.п. 3 ч.1 ст.46 цього Закону підлягають декларуванню дані щодо транспортних засобів незалежно від їх вартості, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Отже, у разі наявності права користування транспортним засобом воно підлягає декларуванню незалежно від фактичного використання транспортного засобу.

Довідкова ціна зазначеного транспортного засобу становить 36460,00 грн відповідно до листа від 17.05.2024 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 122).

Отже, ОСОБА_1 , будучи обізнаною щодо наявності у її члена сім`ї права користування (керування) зазначеним транспортним засобом, в порушення п.п. 3 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» подала в розділі 6 Декларації «Цінне рухоме майно транспортні засоби» завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 36460,00 грн.

Диспозицією ч.4 ст.172-6 КУпАП передбачено відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 3 Примітки до ст. 172-6 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Загальний розмір поданих ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей у щорічній декларації за 2022 рік становить 529801,78 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум, для працездатних осіб з 1 січня - 3028,00 грн. З урахуванням розміру встановленого прожиткового мінімуму та розміру поданих недостовірних відомостей, то такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім того, вина ОСОБА_1 належним чином також підтверджена: протоколом про адміністративне правопорушення від 30.07.2024, в якому зокрема безпосередньо зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення (а.с.1-12); довідкою від 14.06.2024 №173/24 Національного агентства з питань запобігання корупції, яка складена за результатами повної перевірки щорічної декларації ОСОБА_1 за 2022 рік (а.с. 23-33), обґрунтованим висновком від 19.06.2024 щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП (а.с. 18-22).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності».

Аналогічна позиція висловлена у п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. №223-943/0/4-17.

Суд вважає, що дане адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинила саме у формі непрямого умислу. ОСОБА_1 була суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» з 2016 року, обізнана з обов`язком декларування та правилами декларування, обізнана з придбаними нею майновими правами на об`єкт незавершеного будівництва, обізнана з відкритим нею банківським рахунком, обізнана з правом чоловіка на користування транспортним засобом, однак, свідомо нехтуючи своїм обов`язком, подала завідомо недостовірні відомості, тобто інформацію, що має неправдивий, хибний характер, який ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, усвідомлювала або могла усвідомлювати на момент подання декларації.

У свою чергу, основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно-небезпечних наслідків, то при непрямому свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом протиправної дії (бездіяльності) винного.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-6 КУпАП - подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення, оскільки вищезазначені обставини не спростовують факт, що ОСОБА_1 допустила подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 в частині обґрунтування своєї невинуватості, які фактично зводились до необізнаності її з вимогами закону, судом не беруться до уваги.

Відповідно до ч.1 статті 68 Конституції України, незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом.

Згідно із положеннями ч.4 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Системний аналіз положень статті 38, 247, 254 КУпАП дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує початок обчислення строку з моментом, коли встановлено особою уповноваженою на складання протоколу, що у діях особи є склад правопорушення. Процесуально цей висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії особи, уповноваженої на складання протоколу, до моменту його складення можуть свідчити про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що таке діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається лише при складенні протоколу після перевірки та зібрання усіх доказів, отримання пояснень від особи.

Як вбачається із матеріалів справи повне зібрання документів та отримання пояснень від ОСОБА_1 щодо її дій при заповнені і поданні щорічної декларації були отримані 30.07.2024 і в той же день був складений протокол, тобто перебіг строку почався саме з вказаної дати та свідчить про відсутність спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.34, ст.35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено.

З урахуванням положень ст.40-1 КУпАП, Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з особи у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 284, ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, якщо інше не встановлено законодавством України (ч.3 ст.307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова (ст. 289 КУпАП).

Суддя Кіндер В.А.