Справа № 462/8070/23 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 33/811/708/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 08 жовтня 2023 року, о 00 год. 50 хв., на перехресті вул. Широка- вул. Сяйво у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager- 6820 ARJL-0296», тест № 1665, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Результати огляду на стан сп`яніння 0,27 проміле.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Нечваль Я.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, окрім того просив проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

В мотивах апеляційної скази зазначає, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки наявні матеріали справи не підтверджують вини ОСОБА_2 .

Наголошує, що ОСОБА_1 заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, а працівниками поліції не запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не ознайомлено водія із змістом акту огляду.

Звертає увагу, що у постанові суду викладені недостовірні відомості.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Нечваль Я.В. у судове засідання апеляційного суду призначене в режимі відеоконференції не прибули (на відеозвязок не вийшли), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки не повідомили.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Нечваля Я.В.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №567781 від 8 жовтня 2023 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із згоди водія, за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат 0,27 проміле, тест №1665;

- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» (а.с. 1), з якої вбачається, що огляд було проведено о 00 год. 55 хв., 8 жовтня 2023 року, результат 0,27 проміле, із результатом водій ознайомлений;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода), результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 0.27 проміле, з результатом водій погодився, що підтвердив своїм підписом;

- рапортом працівника поліції (а.с. 5), відповідно до якого працівниками поліції під час дії комендантського часу було зупинено транспортний засіб «Mercedes-Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , піл час опитування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння , у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, результат огляду 0,27 проміле;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено апеляційним судом, на якому зафіксовано опитування водія ОСОБА_1 , під час якого працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, надано на вибір трубочку, яка була розпаковано водієм, після чого зроблено контрольний забір повітря, який показав, що в приладі немає парів алкоголь. Працівниками поліції проведено огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат якого показав, 0,27 проміле, після чого водій просив відпустити його, з результатом погодився, у зв`язку із чим працівниками поліції повідомлено йому, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оголошено права та обов`язки, оголошено протокол про адміністративне правопорушення, ознайомлено водія з актом огляду, від надання пояснень він відмовився, працівниками поліції відсторонено ОСОБА_1 , від керування транспортним засобом.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, а працівниками поліції не запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що водій погодився із результатом газоаналізатора (clip- 0, час 00 год. 56 хв. 36 сек.(6-7 хвилина відеозапису)), окрім того даний факт підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4).

Також , апеляційний суд зазначає, що водій ОСОБА_1 не просив провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та не оскаржував дії працівників поліції у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису події, всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266, 268 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 , не було ознайомлено з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки з відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що після ознайомлення із протоколом про адміністративне правопорушення працівниками поліції також було ознайомлено водія і актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Що стосується аргументів адвоката, що у постанові місцевого суду викладені недостовірні відомості, то такі не знайшли свого підтвердження в матеріалах судової справи.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Нечваля Я.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.