БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2832/24
Провадження № 3/497/1245/24
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2024 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,
особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Введенка, Саратського району, Одеської області громадянина України, не одруженого, утриманців не має, не інваліда, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого органом 5144 від 28.11.2023 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.204-1 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №002110Е від 13.11.2024 (надалі - протокол), складеного старшим ІПС групи АЮД ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 вбачається, що 13 листопада 2024 року о 13:40 годині прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом та представниками Національної поліції України на блок пості м. Болград, було зупинено автобус напрямком «Білгород-Дністровський- Болград», в якому в якості пасажирів було виявлено двох громадян України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які намагались незаконно, поза межами пункту пропуску перетнути державний кордон України в напрямку з України до Республіки Молдова.
Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.204-1 ч.2 КУпАП.
За даним фактом старшим ІПС групи АЮД ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.
В судовому засіданні особа відносно, якої складено протокол ОСОБА_1 пояснив, що їхав разом з рідним братом ОСОБА_5 до бабусі (по материнській лінії) ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Однак на блок-посту при в`їзді в м. Болград, до рейсового автобусу, в якому вони їхали зайшли прикордонники та наказали їм вийти, в подальшому на них були складено протоколи та їх відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останні мали на меті лише допомогти бабусі з домогосподарством та прибрати город. Наміру перетинати кондор не мали, свою провину у вчиненому не визнає. На підтвердження родинних відносин з бабусею ОСОБА_7 надав відповідні документи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол та доводи захисників, суд вважає, що справа підлягає закриттю на підставі п.2 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 при цьому суд виходить з наступного.
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч.1 ст. 256 КУпАП).
Диспозиція частини 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб (формальний склад).
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно ст.12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до вимог ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Суд не уповноважений перебирати цей обов`язок на себе.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №002110Е від 13.11.2024 (надалі - протокол), складеного старшим ІПС групи АЮД ОСОБА_2 відносно ОСОБА_8 вбачається, що 13 листопада 2024 року о 13:40 годині прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонно-оперативно-розшуковим відділом та представниками Національної поліції України на блок пості м. Болград, було зупинено автобус «Білгород-Дністровський-Болград», в якому в якості пасажирів було виявлено двох громадян України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які намагались незаконно, поза межами пункту пропуску перетнути державний кордон України в напрямку з України до Республіки Молдова. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9 ЗУ «Про Державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.204-1 ч.2 КУпАП (а.с.1).
У протоколі про адміністративне правопорушення, що розглядається судом, не зазначено яким чином було встановлено, що ОСОБА_1 намагався незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон, перетнути державний кордон з України до Молдови.
Водночас, суд зауважує на тому, що ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення у вигляді перетину чи спроби незаконного перетину кордону, чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на склад правопорушення у діях ОСОБА_1 на спробу незаконного перетину кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, суду не надано.
З матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий при спробі перетинання або перетинав чи перетнув Державний кордон України.
Таким чином вбачається лише припущення, що він ніби то мав намір перетнути ДКУ, оскільки не вчинив жодної дії, яка була би беззаперечним доказом скоєння правопорушення. Відсутні докази, що він не тільки мав намір на перетин державного кордону України, а і мав фактичну можливість його здійснення
Так, до протоколу додано:
- письмові поясненнями ОСОБА_1 від 13.11.2024 року, в яких він категорично заперечує свою провину (а.с.2);
- заявкою на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms повідомлення:
- заява ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність, де також особа наголошує на своїй невинуватості;
- рапортом старшого наряду «контрольний пост» штаб сержанта ОСОБА_9 від 13.11.2024 року (а.с.6);
- рапортом старшого зміни прикордонних нарядів капітана ОСОБА_10 від 13.11.2024 року (а.с.7);
- копією схеми виявлення правопорушення а спробу незаконного перетину державного кордону України від 13.11.2024 року (а.с.9),
- копією паспорту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.12);
Жодних доказів на підтвердження спроби ОСОБА_1 на незаконний перетин кордону суду не надано.
Таким чином, доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на рапортах заінтересованих осіб: старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» - штаб-сержанта ОСОБА_9 від 13.11.2024 року, молодшого прикордонного наряду «Контрольний пост» ОСОБА_11 , старшого зміни прикордонних нарядів ОСОБА_12 про обставини вчинення ОСОБА_1 протиправних дій.
Одного лише протоколу про адміністративне правопорушення та рапортів заінтересованих осіб, за відсутності інших доказів явно не достатньо для висновку про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Згідно п. 8 Положення про прикордонний режим від 27.07.98 року N 1147 дозволений в`їзд у контрольований прикордонний район громадянина України, який має при собі документи, що посвідчують особу і такі дії не є порушенням закону та не свідчать про умисел у подальшому незаконно перетнути державний кордон.
У даному випадку з вчинених ОСОБА_1 і встановлених в матеріалах справи про адміністративне правопорушення дій вбачається, що він обвинувачується у вчиненні правопорушення, був затриманий на автодорозі на блокпосту м.Болград, інших відомостей та доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій щодо перетинання ДКУ матеріали справи не містять.
У даному випадку, м.Болград та села Болградського району не є місцями, до яких заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземцям, окрім випадків прямої заборони (наприклад рішенням суду) і громадянин ОСОБА_1 не є виключенням. Матеріали справи не містять відомостей про форму вини ОСОБА_1 у даному випадку наявність прямого умислу, оскільки він сам стверджує про відсутність наміру перетину кордону
Суд звертає увагу на те, що сам по собі протокол у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).
Водночас суд приймає до уваги докази надані особою відносно, якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , які спростовують доводи особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення на підтвердження родинних відносин з громадянкою ОСОБА_7 (бабусею), а саме:
- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3
- копія свідоцтва про народження ОСОБА_13 серії НОМЕР_4
- копія свідоцтва про одруження ОСОБА_14 серії НОМЕР_5
- копія паспорта громадянки ОСОБА_15 серії НОМЕР_6
- копія паспорта громадянки ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 , яка є бабусею особи, відносно якої складено протокол та зареєстрована і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Також нагадуємо, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом (особою), який склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
А відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16а).
Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Водночас регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч. 2 ст. 94 КПК) (постанова Верховного Суду від 9 грудня 2021 року в справі № 487/4245/18). Водночас показання обвинуваченого мають отримати правову оцінку за правилами ст. 94 КПК.
Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу і події правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у порушенні правил перетину державного кордону України, в судовому засіданні встановлено не було.
У відповідності до вимог ст. 7 ч.1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
А відтак, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.204-1 ч.2 КУпАП підлягає закриттю, оскільки положеннями ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.
З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст. 40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.204-1, 247, 283-285,287-294 КУпАП, суд, -
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу і події адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: С.В.Кодінцева