П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Васильчук Л.Б., розглянувши адміністративну справу що надійшла з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №095619 від 29.07.2023, вбачається, що 29.07.2023 о 08 годині 49 хвилин, в м Ужгороді по проспект - Свободи, 14, водій ОСОБА_1 , керував т.з. «MERSEDES-BENZ Е200», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки з використанням спец. тех.. засобу «Drager» 6820, що зафіксовано за допомогою нагрудних відео реєстраторів.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Васильчук Л.Б., надійшло клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі. Так, вказує на те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 працівникам поліції пояснив, що він вимушено сів за кермо автомобіля у зв`язку з невідкладною необхідністю доставити його знайомого - ОСОБА_2 , який перебував в автомобілі на місці пасажира, до лікарні з метою проведення МСКТ головного мозку в Ужгородській міській багатопрофільній клінічній лікарні за направленням лікаря після невідкладного огляду у зв`язку з отриманими останнім травмами голови, нанесеними невідомими особами двома годинами раніше. Даний факт підтверджено відеофіксацією технічними засобами працівниками поліції.

Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись ст.ст. 17, 18 КУпАП просить звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Пояснив, що у зв`язку із тим, що вранці 29.07.23 року, його знайомого - ОСОБА_2 побили, та через незадовільний стан ОСОБА_3 такого привезли до лікарні. В лікарні ОСОБА_3 було оглянуто, поставлено діагноз і через нестихаючі головні болі та нудоту направлено для обстеження на КТ головного мозку. Апарат у міській лікарні був несправним, то ОСОБА_3 було рекомендовано їхати до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні. Через те, що його одяг був брудний, в болоті, він постійно блював, водії таксі, яких неодноразово вони викликали, відмовлялися виконувати поїздку. Тоді він погодився відвезти ОСОБА_3 до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні, він був змушений сам відвезти ОСОБА_4 .. Враховуючи, що оскільки він сам є медиком, та з урахуванням встановленого у ОСОБА_3 попереднього діагнозу, стану при якому той постійно блював, на його думку ОСОБА_3 терміново необхідно було пройти визначені лікарем МСКТ головного мозку в іншій лікарні. За швидкою медичною допомогою не зверталися, оскільки це зайняло би набагато більше часу, а його машина була припаркована поруч з лікарнею, тому він зміг би надати швидше медичну допомогу шляхом відвезення ОСОБА_3 до лікарні. Разом із тим, вказав на те, що факт вживання ним алкогольних напоїв ввечері попереднього дня не заперечував. У вказаний в протоколі день, із результатами проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння погодився, оскільки потрібно було везти ОСОБА_3 в лікарню. При цьому, під час складання протоколу він пояснював працівникам поліції, що вимушено сів за кермо автомобіля у зв`язку з невідкладною необхідністю доставити його знайомого - ОСОБА_2 , який перебував в автомобілі на місці пасажира, до лікарні з метою проведення МСКТ головного мозку в Ужгородській міській багатопрофільній клінічній лікарні за направленням лікаря після невідкладного огляду у зв`язку з отриманими останнім травмами голови, нанесеними невідомими особами двома годинами раніше. Повідомив, що не мав наміру після вживання алкогольних напоїв сідати за кермо, він сам є медиком.

У судовому засіданні 18.01.2024 у якості свідка було допитано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такий пояснив, що він знаходився біля магазину пив пиво. Підійшло десь 8-10 чоловік, його вдарили, він втратив свідомість, прийшов у свідомість в міській лікарні у приймальному відділенні, йому робили рентген ноги і живота. ОСОБА_5 його відвіз у лікарню ЖД, оскільки там був КТ, який сказали пройти. Зазначив, що сидів в машині коли зупинились, він взагалі думав з огляду на його стан, що його додому везуть.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , пояснив, що працює медичним братом в Центральній міській клінічній лікарні. Повідомив, що дійсно здійснювався огляд пацієнта ОСОБА_7 29.07.23 року, у такого були виявлені побої, він був у збудженому стані, постійно блював. Його потрібно було залишити та проводити обстеження, треба було робити КТ головного мозку, але в лікарні на той час не працював КТ. Огляд лікарями проводився двічі, в 05 годині ранку та пізніше ще раз о 07 годині ранку.

У судовому засіданні від 07.02.24 у якості свідка було допитано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який повідомив, що 29.07.23 року їхав в м Ужгороді по проспекту Свободи, поруч побачив машину поліцейських, біля машини ОСОБА_9 . Зупинився, там складали протокол, він відвіз їх в лікарню оскільки ОСОБА_10 блював. Після чого машину ОСОБА_1 припаркували біля будинку ОСОБА_11 і викликали собі вже таксі. ОСОБА_12 був у брудному одязі і кілька разів по дорозі блював. Йому пояснював ОСОБА_1 , що він викликав таксі декілька разів, але таксі відмовлялись їхати коли бачили

ОСОБА_13 судовому засіданні 26.02.2024, в якості свідка за клопотанням сторони захисту був допитаний інспектор поліції ОСОБА_14 , який повідомив, що заступили на чергування зранку 29.07.2023, ним було складено адмінматеріали (протокол) відносно ОСОБА_15 .. Свідок повідомив, що особи які були в автомобілі зазначали, що їдуть у лікарню. Окрім того, пояснив, що зупинили автомобіль по орієнтуванню. Пояснив, що нічна зміна передала орієнтування, оскільки вони були в ЦМКЛ, була якась бійка і вони виїжджали на виклик в лікарню. Свідок зазначив, що в транспортному засобі як він зрозумів спав пасажир, він був у брудному одязі.

В судове засідання призначене на 14.05.2024 ОСОБА_1 не з`явився, із письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи, не звертався, повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні призначеному на 14.05.2024 представник ОСОБА_1 , адвокат Васильчук Л.Б., підтримала подане клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі. Крім цього просила врахувати, що ні в матеріалах справи, ні на відеозаписі наявному в матеріалах справи відсутні жодні підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_15 .. Поліцейський не поінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Представник зазначає, що ОСОБА_1 в судовому засіданні також пояснив, що 29.07.23 року, близько 05 години ранку, під час бійки невідомі особи нанесли численні тілесні ушкодження його знайомому ОСОБА_16 , якого він невідкладно доставив до приймального відділення КНП « Центральна міська клінічна лікарня», де черговий лікар оглянув потерпілого і було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. ОСОБА_3 почував себе погано, мав сильні головні болі, нудоту і після повторного огляду його було направлено для проведення діагностичного обстеження МСКТ головного мозку. Оскільки в даному лікувальному закладі апарат був несправним, то було рекомендовано поїхати до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні, яка розташована в м Ужгороді по вул. Минайській, 71. Вони викликали таксі, однак водії відмовилися везти ОСОБА_10 через брудний одяг та незадовільний стан і у нього не було іншого варіанту як везти свого знайомого до лікарні. Саме по дорозі в лікарню автомобіль під його керуванням був зупинений працівниками патрульної поліції.

Захисник зазначає, що ОСОБА_12 підтвердив пояснення ОСОБА_1 , також зазначив, що йому було нанесено тілесні ушкодження під час бійки вранці 29.07.23 року і через його незадовільний стан друзі привезли його до лікарні, де його було оглянуто, поставлено діагноз і через нестихаючі головні болі та нудоту направлено для обстеження на КТ головного мозку. Оскільки апарат у міській лікарні був несправним, то йому було рекомендовано їхати до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні. Через те, що його одяг був брудний, в болоті, водій таксі, якого вони викликали, відмовився виконувати поїздку і ОСОБА_1 згодився відвезти його до лікарні. По дорозі автомобіль, в якому вони перебували, зупинили працівники поліції і щодо водія, тобто ОСОБА_17 було складено протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на його пояснення.

Також адвокат вказує що ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив послідовні пояснення ОСОБА_18 та ОСОБА_3 . Представник зазначає, що пояснення ОСОБА_17 та свідків також підтверджуються письмовими доказами дослідженими в судових засіданнях.

У клопотанні вказано на те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, усвідомлюючи як медик, що існує реальна небезпека здоров`ю ОСОБА_3 ; він мав намір доставив останнього у медичний заклад для проведення невідкладного медичного обстеження та подальшої медичної допомоги. В даному випадку він вимушено порушив охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. За таких обставин ОСОБА_5 діяв з метою усунення небезпеки, яка загрожувала здоров`ю ОСОБА_3 ; ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода у вигляді порушення встановлених правил дорожнього руху є менш значною, ніж відвернена шкода, яка могла настати для здоров`я ОСОБА_3 у випадку ненадання своєчасної допомоги.

Враховуючи вищенаведені обставини, просить звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи адвоката, допитавши свідків, детально вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

В порядку статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку передбачено адміністративну відповідальність

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №095619 від 29.07.2023, вбачається, що 29.07.2023 о 08 годині 49 хвилин, в м Ужгороді по проспект - Свободи, 14, водій ОСОБА_1 , керував т.з. «MERSEDES-BENZ Е200», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки з використанням спец. тех.. засобу «Drager» 6820, що зафіксовано за допомогою нагрудних відео реєстраторів.

В судовому засіданні із пояснень особи, яка притягується до відповідальності та пояснень допитаних свідків встановлено, що 29.07.23 року ОСОБА_2 через незадовільний стан внаслідок бійки було доставлено до лікарні. В лікарні ОСОБА_3 було оглянуто, поставлено діагноз і через нестихаючі головні болі та нудоту направлено для обстеження на КТ головного мозку. Апарат у міській лікарні був несправним, то ОСОБА_3 було рекомендовано їхати до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні. Через те, що його одяг був брудний, в болоті, водії таксі, яких неодноразово вони викликали, відмовлялися виконувати поїздку. Тоді ОСОБА_1 погодився відвезти ОСОБА_3 до Ужгородської міської багатопрофільної лікарні, тому ОСОБА_1 був змушений сам відвезти ОСОБА_3 , оскільки той терміново потребував отримання медичної допомоги. За швидкою медичною допомогою не зверталися, оскільки це зайняло би набагато більше часу, машина була припаркована поруч з лікарнею, тому він зміг би надати швидше медичну допомогу шляхом відвезення до лікарні. Під час слідування до лікарні, був зупинений працівниками патрульної поліції в м Ужгороді по проспект - Свободи, 14, в напрямку медичного закладу, до якого направлялися. За допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат 1,21 проміле. На місці пояснював працівникам поліції про ситуацію, яка склалася, проте останніми, за результатами огляду, було складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На запитання адвоката пояснив, що сів за кермо в стані крайньої необхідності, пов`язаної з доставленням ОСОБА_19 до лікарні для проведення МСКТ головного мозку.

Дані доводи підтверджуються, наданими в судовому засіданні суду медичними документами, що підтверджують звернення до травматологічного пункту КНП « Центральна міська клінічна лікарня» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення йому діагнозу ЗЧМТ, струс головного мозку, необхідність проходження МСКТ головного мозку та проведення повторного огляду після дообстеження.

Так, відповідно до талону № 7930/518 від 29.07.23 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до травматологічного пункту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» через отримані травми під час бійки і йому поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, садна чола справа, тупа травма черева, забій лівої стопи.

Відповідно до висновку за результатами огляду спеціалістів від 29.07.23 проведеного о 5 год. 30 хв., ОСОБА_3 було рекомендовано МСКТ головного мозку та повторний огляд після дообстеження.

Згідно з висновком за результатами повторного огляду спеціалістів від 29.07.23 року о 7 год. 20 хв. було рекомендовано ОСОБА_3 звернутись для обстеження-проведення КТ в Ужгородській міській багатопрофільній лікарні.

В судовому засіданні в ході огляду відеоматеріалів, наданих УПП в Закарпатській області до матеріалів справи, встановлено, що водій ОСОБА_1 дійсно керував вказаним автомобілем. На місці проводиться відеофіксація боді камерою інспектора патрульної поліції.

Слід зазначити, що зі змісту відеозапису, що міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції на відеозаписі він пояснює, що вживав алкоголь вчора. Зазначає, що везе свого друга у лікарню, зазначає, що він сам медик, викликів на швидку багато, тому ним було прийнято рішення про те, що він сам відвезе друга якого побили у лікарню.

Повідомив, що він привіз його в лікарню де його було оглянуто, однак необхідно було ОСОБА_19 відвезти у ЖД лікарню, для проходження обстеження КТ. Пояснив що викликані працівники поліції запитували чи потрібно робити супровід, він відмовився, сказав, що «потихі доїдуть». На відеозаписі ОСОБА_5 просить про те, щоб вирішити питання про направлення його друга в лікарню, перед тим як він буде проходити огляд. Наполягає на тому, що його друга вкрай необхідно доставити у лікарню.

Після чого працівники поліції наполягають на проведенні огляду одразу, ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду на місці, та проходить огляд. Результат проходження огляду за допомогою алкотесту DRAGER від 29.07.2023, складає 1,21‰, на що ОСОБА_1 вказує чи не доцільним буде перевірити такий результат в наркодиспанцері.

Працівник поліції вказує, що в наркодиспанцері такий же самий Драгер, якщо ОСОБА_1 погоджується з тестом, то він може викликати когось, хто відвезе його пасажира в лікарню.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 із результатами огляду погоджується.

Далі зафіксована процедура заповнення журналу в транспортному засобі працівників поліції. При цьому, процедура підписання протоколу, акту огляду та інших документів доданих до матеріалів справи не зафіксована.

Дослідивши ці обставини, суд дійшов наступного втисновку.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому, транспорті та маломірних судах, а суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Суд вважає, що крайня необхідність це суб`єктивне право кожної людини.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій (аналогічна правова позиція викладена у постанові суду апеляційної інстанції справа № 755/17908/21 від 23.05.2022 року).

Таким чином, ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, як медик за фахом вважав, що був вимушений доставити ОСОБА_3 до лікарні для завершення обстеження з метою встановлення остаточного діагнозу та подальшого лікування. При цьому, з огляду на досліджену медичну документацію ОСОБА_20 потребував медичної допомоги через отримані травми, почував себе незадовільно і для надання йому невідкладної допомоги і лікування необхідним було проведення подальшого медичного обстеження. Тобто ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, усвідомлюючи як медик, що існує реальна небезпека здоров`ю ОСОБА_3 , він мав намір доставив останнього у медичний заклад для проведення невідкладного медичного обстеження та подальшої медичної допомоги. В даному випадку ОСОБА_5 вимушено порушив охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За таких обставин ОСОБА_5 діяв з метою усунення небезпеки, яка загрожувала здоров`ю Перец П ; ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода у вигляді порушення встановлених правил дорожнього руху є менш значною, ніж відвернена шкода, яка могла настати для здоров`я ОСОБА_3 у випадку ненадання своєчасної допомоги.

При цьому суд враховує доводи сторони захисту стосовно відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував 29.07.2023 о 08 годині 49 хвилин, в м Ужгороді по проспект - Свободи, 14, водій ОСОБА_1 ..

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Як вбачається з відеозапису бодікамери поліцейського, 29.07.2023 о 08 годині 49 хвилин в м Ужгороді по проспект - Свободи, 14 автомобіль марки «MERSEDES-BENZ Е200», д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції. Після зупинки патрульний поліцейський не повідомив ОСОБА_5 , про причини зупинки, не вказує про наявність орієнтування, а починає запитувати що сталося з ними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про Національну поліцію» одним із превентивних заходів, який може застосувати поліція є зупинення транспортного засобу.

При цьому статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В судовому засіданні працівник поліції вказував що підставою для зупинки транспортного засобу була наявність перебування автомобіля в орієнтуванні.

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Посилання інспектора в рапорті на причину зупинки з посиланням на п.п.3 п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» без зазначення конкретних підстав передбачених такою нормою, суд оцінює критично, адже доказування не може ґрунтуватися на самих лише припущеннях чи доводах, нічим не підтверджених.

Так, на місці зупинки інспектор не надав доказів надходження орієнтування саме на автомобіль, яким керував ОСОБА_5 , та взагалі не вказується про причини запинки транспортного засобу. Такі докази також відсутні в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості встановити правомірність зупинки ОСОБА_5 , оскільки у наданих суду доказах та відеозаписі з місця зупинки відсутня будь-яка інформації, яка б свідчила про причетність транспортного засобу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності до орієнтування, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Крім цього, з аналізу вимог ст. 266 КУпАП, п.п. 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння має бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.

При цьому, з дослідженого в судовому засіданні в ході огляду відеоматеріалів, наданих УПП в Закарпатській області до матеріалів справи, встановлено, що водій ОСОБА_1 зазначає, що везе свого знайомого у лікарню, зазначає, що він сам медик, викликів на швидку багато, тому ним було прийнято рішення про те, що він сам відвезе друга якого побили у лікарню. На відеозаписі ОСОБА_5 просить про те, щоб вирішити питання про направлення його знайомого в лікарню, перед тим як він буде проходити огляд. Наполягає на тому, що його друга вкрай необхідно доставити у лікарню.

Після чого працівники поліції наполягають на проведенні огляду одразу, ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду на місці, та проходить огляд. Після отримання результату проходження огляду за допомогою алкотесту DRAGER ОСОБА_1 вказує чи не доцільним буде перевірити такий результат в наркодиспанцері.

На що працівник поліції вказує, що в наркодиспанцері такий же самий Драгер, якщо ОСОБА_1 погоджується з тестом, то він може викликати когось, хто відвезе його пасажира в лікарню. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 із результатами огляду погоджується.

Вказані обставини вказують на те, що інспектор патрульної поліції не переконався у ОСОБА_1 чи згоден той з результатами відповідного огляду. Тим більше патрульний поліцейський, за обставин складання відповідних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не повідомив водія про можливість проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння лікарем в закладі охорони здоров`я у разі не згоди з таким результатом.

Лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 , з проходженням огляду за допомогою алкотесту DRAGER, з урахуванням твердження працівника поліції, який вказує, що в наркодиспанцері такий же самий Драгер, та якщо ОСОБА_1 погоджується з тестом, то він може викликати когось, хто відвезе його пасажира в лікарню, не може беззаперечно свідчити, що він згоджувався, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, працівник поліції при отриманні пояснень ОСОБА_1 що везе свого знайомого у лікарню, який перебуває в якості пасажира не з`ясовував можливість виклику швидкої медичної допомоги.

Відповідно до змісту статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

При цьому, небезпека яка загрожувала ОСОБА_2 , за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Згідно наданих у судовому засіданні пояснень, як самого ОСОБА_1 , так і допитаних свідків, таксі відмовлялися відвезти ОСОБА_2 , до лікарні, оскільки той перебував у брудному одязі, та блював, а викликати невідкладну швидку допомогу зайняло б набагато більше часу, ніж їхати на власному автомобілі, від отриманих травм ОСОБА_2 було погано, та такий потребував проходження в подальшому огляду та дообстеження в іншому закладі охорони здоров`я.

Факт того, що ОСОБА_1 , діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності.

За змістом ст. 17 КУпАП особа, яка діяла у стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я іншій особі не могла бути усунута іншими дієвими засобами. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Аналізуючи наведені обставини та твердження ОСОБА_1 , щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За законом притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

У ході розгляду справи суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , було вчинено дії, які формально хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України. Окрім того, ОСОБА_1 , опинився в ситуації коли не міг, хоч і намагався шляхом виклику служби таксі, залучити іншого водія.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення ОСОБА_2 та інших допитаних у судовому засіданні свідків, відсутність доказів, які б спростовували позицію останнього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

Оскільки відповідно до вимог ст.245 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне вирішення справи, та вжиті всі можливі заходи із вказаного питання, суд вважає, що розгляд справи можливо завершити на підставі наявних доказів.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

При цьому, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наведене вище, та те, що ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, суспільно шкідливих наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що ОСОБА_5 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності.

Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 , діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.8, 24, 221, 276, 247, 283, 252, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош