Справа № 191/5835/23
Провадження № 3/191/2291/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Прижигалінська Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Синельниківського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області відносно :

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 22.12.2023 року о 10 год. 30 хв. в м. Синельникове, вул.. Залізнична, 24, водій ОСОБА_1 керував т/з Ford Escort д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав, пояснив що в нього не було ознак наркотичного сп`яніння, оскільки він не вживав наркотичні речовини.

Захисник правопорушника адвокат Щербак Д.В. в судовому засіданні просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. В обґрунтування зазначив, що у працівників поліції не було підстав для направлення ОСОБА_1 на медичне обстеження, так як він заперечує факт перебування у стані наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження обстеження оскільки будь-яких підстав для таких вимог у працівників поліції не було, йому не було роз`яснено порядок проходження обстеження, наслідків відмови від такого, працівники поліції використовуючи його поспішання на роботу, фактично вмовили його відмовитись від обстеження впевнивши, що такі обставини будуть поважною причиною для відмови від проходження обстеження, за що не передбачена відповідальність. Також працівниками поліції не дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, що є грубим порушенням, яке тягне за собою закриття адміністративного провадження. Пункт 2.5 ПДР України вимагає, що водій, повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Адміністративна відповідальність визначена у ч. 1 ст.130 КУпАП передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.20 і 5 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто, поліцейські мають право щодо проведення огляду на стан сп`яніння саме водія транспортного засобу, при наявності у нього ознак сп`яніння які визначені Інструкцією, а не визначені на власний розсуд. Вказана інструкція складена спільно з Міністерством охорони здоров`я і саме ними визначені ознаки поведінки людини які можуть вказувати, що вона може перебувати у стані будь якого сп`яніння. Тобто працівники поліції повинні користуватись тільки визначеними ознаками.

Крім цього відповідно до ст.251 КУпАП працівники поліції окрім протоколу, повинні надати, зокрема відеозапис події, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення у протоколі не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення, а повинно бути підтверджене відповідним відеозаписом і вже при неможливості такого, показами свідків. В матеріалах справи такі докази відсутні, а відповідно протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, долучена до матеріалу постанова про притягнення до адміністративної відповідальності вказує, що ОСОБА_1 порушив п. 2.3 ПДД (користування ременями безпеки) у м. Синельникове на вул. Елеваторна 73, а порушення п. 2.5 ПДД, здійснив за адресою АДРЕСА_2 , що є різними місцями скоєння правопорушень, і тому викликає сумнів у вірності встановлення саме місця скоєння правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. При тих обставинах, постанова складена о 10.35 за правопорушення вчинене о 10.28. в той час, як протокол складено о 10.40 за правопорушення вчинене о 10.35. Направлення на огляд водія складена о 10.35. А згідно пояснень долучених до матеріалів, ОСОБА_1 відмовився від проходження обстеження о 10 годині 40 хвилин., тобто момент скоєння правопорушення визначений як 10.40, а не той, що зазначено у протоколі. Тобто, такі невідповідності в наданих суду матеріалах підтверджують наші доводи, щодо безпідставності складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 , його доводи, що поліцейські фактично вмовили його відмовитись від проходження обстеження.

На це вказують надані матеріали, протокол в якому не встановлена об`єктивна сторона правопорушення у вигляді місця та часу скоєння правопорушення, а також умислу що характеризується умисною формою вини, коли особа свідомо відмовляється від проходження обстеження, розуміє що вчиняє правопорушення, та бажає його вчинити очікуючи від цього негативні наслідки.

Також необхідно врахувати, що вул. Елеваторна та Залізнична, це різні вулиці, і є неможливим порушити різні норми ПДР вчинивши їх одночасно за різними адресами (місцями).

Законодавство вимагає під час документування правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП застосовувати відеозапис, а у разі неможливості проводити його за участю двох свідків. В цьому випадку є відеозапис, й є свідки, однак такі докази не можуть бути допустимими оскільки виключають один одного. Матеріали відеозапису не можуть бути визнані належним доказом по справі, оскільки ні в протоколі не в будь який інший спосіб не доведено, яким чином вона здійснювалась, хто саме проводив запис відео, на який прилад, та яким чином такий запис взагалі опинився в матеріалах справи.

Застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою; 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб: 4) забезпечення публічної безпеки і порядку. Порядок застосування таких засобів визначений у Інструкції «Із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року.

Тобто нормативно правовим актом визначено, які саме технічні засоби має право застосовувати поліцейський при виявленні та фіксування правопорушенні та яким чином.

Інструкція визначає технічні пристрої у вигляді відеореєстраторів, портативних відеореєстраторів та ін. Наданий відеозапис проводиться невідомою особою, на невідомий прилад. Принцип безперервності запису з початку та до кінця не дотриманий. Наданий суду відеозапис розпочатий не з моменту зупинки транспортного засобу, а вже під час зачитування протоколу та пояснення. А це не підтверджує факт керування ТЗ, момент зупинки, виявлення ознак сп`яніння, відмови від проходження огляду на місці, та не документує всі дії поліцейських з самого початку. Також він не має позначення часу та дати фіксації, і тому не може підтвердити коли саме його було зроблено. Не відомо, що відбувалось до початку відеозапису, та які дії вчинялись поліцейськими до відеозйомки ( на відеозапис! відсутні реквізити які притаманні службовому обладнанню, а згідно

При цьому такий відеозапис підтверджує, що постанова і протокол складений в одному місці за різні правопорушення та за різними адресами їх вчинення. Не можливо керувати автомобілем без ременів захисту в одному місці, а керувати з ознаками сп`яніння в іншому (за різними адресами), в один й той самий час.

При таких обставинах виникає питання, де саме вчинено правопорушення передбачене ст.130 КУпАП, та яким чином працівники поліції його виявляли.

Що до ознак наркотичного сп`яніння які передбачені Інструкцією, це: звужені чи дуже розширені зіниці які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови. При цьому ознаки сп`яніння встановлені працівниками поліції є: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук

Однак не зрозуміло як реакція зіниць встановлювалась у світлу добу, і чому тремтіння рук при тому що законодавець визначає що воно повинно бути вираженим. Крім того ці ознаки змінюються під час складання інших матеріалів - рапорту, направлення та акту, де з`являється млява мова, яка взагалі не передбачена як ознака будь якого сп`яніння.

Тобто, працівники поліції навіть не знають за якими саме ознаками встановлюється підозра, що особа може бути у стані сп`яніння, а відповідно, при такому незнанні Законів, вони не мали право вимагати проведення будь якого обстеження, оскільки такі вимоги з самого початку вже були незаконними, оскільки вони не розуміли що є ознаками сп`яніння, а що ні.

Поліцейські такі ознаки визначили на власний розсуд, не оголосили їх ОСОБА_1 , а в протоколі та інших матеріалах зазначили такі, які не визначені Інструкцією. І наданий відеозапис це чітко підтверджує.

У водія відсутні зазначені в протоколі ознаки сп`яніння. Відеозапис, не підтверджує встановлення ознак сп`яніння, та відображає наявність візуальних ознак щодо зіниць, вираженого тремтіння пальців рук, та порушення мови у ОСОБА_2 . Його поведінка не надає будь-яких об`єктивних підстав для висновку про наявність у останнього ознак наркотичного сп`яніння, що додатково свідчить про порушення працівником поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Також, відеозапис не доводить, що транспортний засіб було зупинено, не вказує на момент виявлення ознак сп`яніння, момент оголошення про такі ознаки водієві, пропонування пройти огляд на місці за допомогою технічного засобу, та складання всіх документів. Отже, матеріалами справи не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а тому й підстав, згідно Інструкції та норм КУПАП, для пропонування працівниками поліції пройти огляд водію не було.

Також, особи свідків, про яких йде мова у протоколі, які також не можуть бути такими оскільки згідно згаданої Інструкції і норм КУпАП, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. В даному випадку в якості свідків залучені співробітники охоронної структури «Явір», які постійно співпрацюють з правоохоронними органами та надають їм допомогу. І тому, вони не можуть бути свідками, оскільки сумнів щодо їх упередженості є очевидним. Надані письмові пояснення свідків не відображають самого факту правопорушення оскільки не несуть в собі Інформації про ознаки сп`яніння та де І при яких обставинах водій відмовився від огляду на стан сп`яніння (час, місце), та з яких причин. Тобто вказані порушення викликають сумнів в достовірності наданих суду доказів.

Вважає, що у цій справі відсутні будь-які докази, які б розкривали об`єктивну сторону правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка ставиться в провину ОСОБА_1 , полягає у відмові особою, яка керує транспортнимзасобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Тобто, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони за ст. 130 КУпАП є саме керування особою транспортним засобом, а правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Надані суду докази, у своїй сукупності, не можуть беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі, та відповідно підтвердити наявність в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

В матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейських або відеореєстратора патрульного автомобіля, який би підтвердив, факт керування транспортним засобом на момент його зупинки працівником поліції.

Також, ОСОБА_1 не надавалось для прочитання всі складені поліцейськими документи. Наявна в матеріалах справи заяви про розгляд протоколу у суді без його участі чітко вказує на те, що він не читав підписані документи довіряючи працівникам поліції, в тому, що всі вони стосуються його відмови від проведення медичного огляду.

Також, Законом зобов`язано при документуванні правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП відсторонення водія від керування ТЗ з передачею керування відповідній особі. Працівниками поліції ОСОБА_1 не відсторонений від керування транспортним засобом, як це вказано в рапорті працівників поліції та у протоколі, оскільки згідно ст.266 КУпАП уразі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, в нього не вилучено посвідчення водія, як того вимагає КУпАП, що також опосередковано свідчить про те, що ОСОБА_1 не знаходився у стані сп`яніння. Тобто поліцейські розуміли, що він перебуває у тверезому стані.

Просить провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тому вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п.2.5 ПДР України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Також Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №591097 від 22.12.2023 року, який складено відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначено, що 22.12.2023 року о 10 год. 30 хв. в м. Синельникове, вул.. Заліжнична, 24, водій ОСОБА_1 керував т/з Ford Escort д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Але, додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази не є належними, оскільки не узгоджуються з відео фіксацією подій.

Так, на CD диску зафіксовані події вчинення адміністративного правопорушення, а саме, що працівником поліції було роз`яснено що водія зупинено за порушення ПДР п. 2.3.в, а саме не був пристебнутий ременем безпеки. Також в ході перевірки документів у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд в лікарні на встановлення стану сп`яніння, на що водій відмовився, так як поспішав, факт вживання наркотичних речовин заперечував. Але будь-яких клопотань, зауважень чи заперечень щодо складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не надав.

З відео фіксації обставин адміністративного правопорушення вбачається, що мова ОСОБА_1 не порушена, пальці його рук не тремтіли, а факт звуження зіниць ока працівником поліції взагалі не перевірявся. Тобто працівником поліції не було роз`яснено водієві які саме ознаки наркотичного сп`яніння ним виявлено.

Враховуючи вищезазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх доказів про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, тобто не доведена об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 247 п. 1, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП провадженням закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Т. В. Прижигалінська