КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 33/824/3738/2024 Категорія: ч. 2 ст. 172-15 КУпАП
ЄУН: 758/7978/24 Суддя у І інстанції: Павленко О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

прокурора Килівника Я.О.

особи, стосовно якої складено протокол про

адміністративне правопорушення, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 9 червня 2024 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, недбало поставився до військової служби, що виразилось у самоусуненні від виконання покладених на нього обов`язків військової служби у зв`язку з незаконною відсутністю на військовій службі, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що ним допущено одне адміністративне правопорушення, що полягало в тому, що 4 червня 2024 року потягом № 021, який відправлявся о 19.38 год. з м. Харкова до м. Києва, він вибув з військової частини НОМЕР_2 Східного ОТО до місця подальшого несення служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ. У потязі вживав технічну воду, яка була у вагоні поїзда, так як не мав коштів, щоб придбати бутильовану. Після чого приблизно через дві години почав відчувати нудоту та біль у животі, почалися симптоми діареї. Додому потрапив 5 червня 2024 о 8.00 год., де почав самостійне лікування. Через погіршення самопочуття не зміг прибути вчасно до військової частини НОМЕР_1 . До розташування військової частини НОМЕР_1 прибув 10 червня 2024 після того, як почав почувати себе краще. Про вказані обставини нікого з військової частини НОМЕР_1 не повідомляв та до лікарів не звертався. За фактам чого військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування та матеріали передано в правоохоронні органи для прийняття рішення про притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У подальшому, як зазначає апелянт, Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону прокуратурою за даними фактом стосовно нього ( ОСОБА_1 ) складено 5 протоколів про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Разом з тим апелянт вважає, що мало місце одна подія та одне правопорушення, а саме нез`явлення вчасно без поважних причин на військову службу тривалістю 5 днів, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військова службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти днів, а не 5 окремих подій, як зазначено у постановах суду, з накладенням адміністративних стягнень за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Апелянт вказує, що складені 5 протоколів стосовно нього про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, які були розподілені на одного суддю Подільського районного суду м. Києва, та, в порушення вимог ст. 36 КУпАП, по кожному протоколу винесено 5 окремих постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. кожний, на загальну суму 85000 грн.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений де юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом тим, як зазначає апелянт, не зважаючи на визнання ним вини, суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив та наклав за одне правопорушення, яке полягало у невчасному прибутті до місця служби у зв`язку з переведенням без поважних причин безперервною тривалістю 5 днів, за яке передбачено адміністративну відповідальність за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, наклав 5 стягнень за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за кожен день нез`явлення на місце служби, а саме за 5, 6, 7, 8 червня 2024 року.

З огляду на викладене, як зазначає апелянт, оскільки він не вчиняв дії, спрямовані на недбале ставлення до військової служби передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки його дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а тому, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи та долучені до апеляційної скарги документи, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Проте, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що з пояснень прокурора під час апеляційного розгляду встановлено, що прокурор, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не був допущений судом в зал судового засідання під час розгляду справи.

Опитавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин,доведена та підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення (ас.1-7), письмовими поясненнями ОСОБА_1 , матеріалами службового розслідування.

Однак, суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з положеннями ст. 172-15 КУпАП особа несе відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби (ч. 1) та за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду (ч. 2).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , будучи солдатом військової частини НОМЕР_2 , наказом командира військової частини від 4 червня 2024 року № 145 виключений зі списків особового кладу військової частини та всіх видів забезпечення, та у термін до 5 червня 2024 року повинен був з`явитися для подальшого проходження військової частини НОМЕР_1 . Проте, у встановлений термін ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, а до розташування військової частини ОСОБА_1 з`явився 10 червня 2024 року.

Наведені обставини не заперечуються ні прокурором, ні ОСОБА_1 .

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що 4 червня 2024 року він виїхав з м. Харків, де тривалий час очікував потяг. У зв`язку зі спекою та відсутністю коштів у потягу напився води з-під крану, внаслідок чого, з урахуванням певного хронічного захворювання, йому стало погано, і, приїхавши до м. Києва, він самостійно лікувався, не поїхавши до частини. Оскільки у нього розрядився телефон, не було повербанку, а, у місці, де він жив у цей час, тривалий час не було світла, він не міг повідомити будь-кого з частини про таку ситуацію. До лікаря він не звертався, бо боявся, що його будуть оперувати, а він до цього не був готовий. Як тільки стало краще, 10 червня 2024 року він самостійно приїхав у частину. Вину визнає, що своєчасно не з`явився та не повідомив про всю цю ситуацію військову частину.

Таким чином, під час апеляційного розгляду беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, протягом періоду з 5 по 9 червня 2024 року недбало поставився до військової службипід час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти до теперішнього часу.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час, і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану,за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинене триваюче правопорушення, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі, яке припинено шляхом з`явлення до військової частини 10 червня 2024 року.

За матеріалами справи військовою частиною до ДБР направлено повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Відповідно до листа ДБР від 26 червня 2024 року у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав (ас. 33-34).

Бездіяльність ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, не оскаржувалась, і доказів зворотного прокурором не надано.

Однак, з матеріалів справи та долучених до апеляційної скарги копій постанов районного суду від 27 червня 2024 року у справах № 758/7979/24, № 758/7980/24№ 758/7981/24, № 758/7982/24, які, зі слів ОСОБА_1 , наразі, є предметом апеляційного розгляду суду апеляційної інстанції, встановлено, що відносно ОСОБА_1 , який вчинив триваюче правопорушення, за кожний день недбалого ставлення до військової служби був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Окрім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що всі п`ять матеріалів відносно ОСОБА_1 перебували у провадженні одного судді, розглянуті в один і той самий день, і за результатами розгляду кожного із протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідності та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. .

Разом з тим, положеннями ст. 36 КУпАП передбачено, що, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Всупереч вимог закону суддею вказані провадження не були розглянуті з дотриманням вимог ст. 36 КУпАП, що призвело до притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за триваюче адміністративне правопорушення, а за п`ять окремих правопорушень з накладенням за кожне адміністративного стягнення, що суперечить вимогам закону, на що обґрунтовано посилається апелянт.

Обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, окрім пояснень ОСОБА_1 , підтверджуються матеріалами службового розслідування (ас. 10-32), даними, викладеними у листі ДБР від 26 червня 2024 року (ас. 32-34).

Таким чином, під час апеляційного розгляду беззаперечно встановлено, що з 5 по 9 червня 2024 року ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцемвійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, недбало поставився до військової служби, що виразилось у самоусуненні від виконання покладених на нього обов`язків військової служби у зв`язку з незаконною відсутністю на військовій службі, а, відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, доводи ОСОБА_1 про те, що ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, є безпідставними, оскільки стаття 172-11 КУпАП передбачає відповідальність, серед іншого, за нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу.

Проте, згідно з встановленими обставинами ОСОБА_1 був відсутній на службі з 5 по 9 червня 2024 року за станом здоров`я, що є поважною причиною, проте, недбало поставився до обов`язків військової служби в умовах особливого стану.

За наведених обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а постанова суду - зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року змінити:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у тому, що з 5 по 9 червня 2024 року включно військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, недбало поставився до військової служби, що виразилось у самоусуненні від виконання покладених на нього обов`язків військової служби у зв`язку з незаконною відсутністю на військовій службі, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва