Єдиний унікальний № 371/149/24
Номер провадження № 3/371/180/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2024 р. м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Кириленко М. О., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка проживає за адресою; АДРЕСА_1 ;

за ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Миронівського районного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення з доданими матеріалами відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 229/10-36-07-08 від 24.01.2024 ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . допустила порушення порядку проведення готівкових розрахунків, а саме; не застосування РРО при продажу товару (відсутній), чим порушив п.1п.2 ст.3 Закону України від 06.07.95 р. №265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

Судові засідання призначене на 13.02.2024 ОСОБА_1 не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила.

Вивчивши протокол у справі про адміністративне правопорушення, матеріали даної справи, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу

Частиною 1 статті 155-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно до загального визначення адміністративного правопорушення у ст. 9 КУпАП обов`язковою ознакою складу правопорушення, у тому числі передбачених ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, є вчинення особою певної дії або її бездіяльність, які згідно зі ст. 256 КУпАП мають бути конкретно визначені у протоколі.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Суб`єктом правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, можуть бути як посадові, так і фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності та працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг.

Так, судом встановлено що відповідно до протоколу № 229/10-36-07-08 від 24.01.2024 ОСОБА_2 допустила порушення порядку проведення готівкових розрахунків, а саме; не застосувала РРО при продажу товару (відсутній), чим порушив п.1п.2 ст.3 Закону України від 06.07.95 р. №265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення від 24.01.2024 року, 229/10-36-07-08 який до того ж складено на підставі акту фактичної перевірки, у відсутності інших доказів не може безперечно підтверджувати винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у вину, оскільки у протоколі викладаються фактичні обставини вчинення правопорушення, що повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи і не викликали сумнівів у суду.

На підтвердження даної обставини суду надано як доказ вчинення адміністративного правопорушення, протокол № 229/10-36-07-08 від 24.01.2024 та акт (довідка) від 24.01.2024 реєстраційний № 2949/10/36/07/ НОМЕР_1 .

Доказів того, що остання є ФОП, тобто суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155-1 КУпАП, не додано

Також суд зазначає про відсутність в протоколі відомостей про свідків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Вказана практика Європейського суду з прав людини в повній мірі відповідає Конституції України, статтею 62 якої визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено ч.2, п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку; кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Відтак не встановлено об`єктивна сторона правопорушення та не надано відповідні докази, з яких би можна було б встановити такий елемент складу адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, викликає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп / 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, у тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться, на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи ( Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а)

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні правопорушення встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє у категоричній формі зробити беззаперечний і однозначний висновок, що ОСОБА_1 вчинила зазначене правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 9, 251, 252, 256, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в за ч.1 ст. 155-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Миронівський районний суд Київської області

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга, не була подана протягом десяти днів.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.О.Кириленко