1Справа № 335/5510/24 3/335/1745/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Баку, громадянина України, солдатаВЧ НОМЕР_2 , займаючого посаду такелажника, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовий квиток серії НОМЕР_3 від 29.12.1986 року виданого Терновським в АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З наданих суду матеріалів вбачається, що 17.03.2024 року ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією в умовах воєнного стану був виявлений на території дислокації підрозділу в Вознесенівському районі м. Запоріжжя з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота , порушення мови. В подальшому був направлений на огляд уповноваженою особою. У зв`язку з відсутністю засобів відеофіксації огляд проводився у присутності двох свідків, після чого було встановлено стан алкогольного сп`яніння, що підтверджено актом від 17.03.2024, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не надавав. Про час і місце його проведення повідомлявся належним чином.

Зі змісту ст. 268 КУпАП слідує, що під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи в якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ,зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України» Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення порушника про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 у судові засідання неповажними та вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.

Як зазначено у ст. ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, або в умовах особливого періоду.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії НГУ № 255124 від 18.03.2024 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 17.03.2024; копію сертифіката від 19.10.2023 р. про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки «Алкофор 405»; довідку від 02.04.2024 №3221; копію витягу з наказу від 23.02.2023 № 302; копію витягу з наказу № 343; пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.03.2024 копію військового квитка серії НОМЕР_3 ; рапорт від 25.03.2024; витяг з наказу від 03.04.2024 № 102, доходжу висновку, що ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки дії вчинені в умовах воєнного стану, що є особливим періодом.

При визначенні адміністративного стягнення суд враховує конкретні обставини по справі, ступень суспільної небезпеки правопорушення, а також характер вчиненого правопорушення, особу порушника, має постійний дохід, має визначене місце проживання та служби, до адміністративної відповідальності протягом року за аналогічні правопорушення не притягався, вчинення дій в умовах воєнного стану.

На підставі наведеного, суд вважає, що для виправлення і перевиховання останнього слід призначити покарання, в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, застосувавши заходи адміністративного впливу у виді штрафу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ст. ст. 7, 9, 15, 23, 24, 27, 29, 33, 34, 35, 38, 40-1, 268, 276, 277, 279, 280, 283, 284, 294, 300, 300-1, 307 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп..

Роз`яснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, призначеного судом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., на користь держави.

Постанову про накладення адміністративного стягнення, звернути до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько