ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1421/24 Справа № 227/2502/23 Суддя у 1-й інстанції - Любчик В. М. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Васюти О.О., захисника особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 розглянувши апеляційну скаргу захисника Шпакова Є.О. на постанову судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року, щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 12.09.2023 року о 17.40 год. на 1 км автошляху Добропілля Лиман, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Volkswagen Bora з н/з НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло). Проходити медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.

З таким судовим рішенням не погодились захисник ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що не погоджується з оскаржуваною постановою і вважає її незаконною та необґрунтованою в зв`язку з тим, що вона була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права із одночасним позбавленням особи конституційних прав у вигляді доступу до правосуддя, що виразилось в унеможливленні участі захисника у справі відповідно до поданого клопотання від 05.03.2024. (а саме в день винесення рішення 24.04.2024 захисника не було запрошено до участі у справі у режимі відео конференції, хоча всі інші засідання відбувались виключно із застосуванням теле-комунікаційної мережі Електронного суду у відповідності до раніше поданого клопотання). Вважає, що суд не повинен був посилатись як на доказ на протокол про адміністративне правопорушення. Вказує, що у матеріалах справи не вбачається законних підстав зупинки транспортного засобу, яким керував гр. ОСОБА_2 . Зазначає, про свою не згоду з висновком суду про факт наявності ознак наркотичного сп`яніння у гр. ОСОБА_2 , що виразилось у фіксації такої ознаки як зіниці очей не реагують на світло у протоколі. Вважає, що в наявних матеріалах справи відсутні відео дані або буд-які інші дані фіксації наявних ознак наркотичного сп`яніння, що зіниці очей не реагують на світло, а в протоколі відсутні відомості щодо опису застосування такого заходу до ОСОБА_2 та відповідно в який спосіб співробітник поліції прийняв таке рішення. Вказує, що у матеріалах справи не зазначено яким технічним засобом, здійснено фото або відеозапис. Вважає, що суд першої інстанції порушив норму процесуального права - ст.252 КУпАП щодо оцінки доказів, яка вказує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №574155 від 12.09.2023 року, відповідно до якого 12.09.2023 року о 17.40 год. на 1 км автошляху Добропілля Лиман, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Volkswagen Bora з н/з НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло). Проходити медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився.

Зазначено, що пояснення ОСОБА_2 надав на окремому аркуші.

Громадянину ОСОБА_2 роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, і повідомлено, про дату, час та місце розгляду справи.

Наявний підпис про ознайомлення з протоколом та правильність даних щодо нього.

Направленням на медичний огляд водія ОСОБА_2 від 12.09.2023 року з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до КНП «Добропільська ЛІЛ».

Письмовими поясненнями ОСОБА_2 на окремому аркуші від 12.09.2023 року, з якого вбачається, що він 12.09.2023 року керував автомобілем Volkswagen Bora з н/з НОМЕР_2 та рухався з м. Краматорськ до с. Завидо Кудашево. На блок посту був зупинений працівниками поліції та ВСП. Під час перевірки йому було запропоновано у встановленому законом порядку пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він відмовився, так як не мав на це часу. Наркотичні речовини не вживає.

DVD-R диском «Alerus», на якому зафіксовано, як працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння та роз`яснює наслідки відмови, на що останній тривалий час розмірковував та в підсумку відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Довідкою про отримання ОСОБА_2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_2 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що судом було позбавлено ОСОБА_2 конституційних прав у вигляді доступу до правосуддя, оскільки в день винесення рішення 24.04.2024 захисника не було запрошено до участі у справі у режимі відео конференції, хоча всі інші засідання відбувались виключно із застосуванням теле-комунікаційної мережі Електронного суду у відповідності до раніше поданого клопотання, є безпідставними.

Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи в суді першої інстанції з 19.09.2023 року по 24.04.2024 року був обумовлений саме процесуальною поведінкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисником, оскільки судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотанням сторони захисту.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях апелянта не вбачається.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляд справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже ОСОБА_2 був обізнаний про направлення протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду до суду, належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду, скористався своїм правом на захист уклавши угоду з захисником ОСОБА_1 який представляв його інтереси у суді та надавав правову допомогу, проте до судового засідання 24 квітня 2024 року не з`явився, клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції на вказану дату або про відкладення розгляду справи, з підтвердженням на реальну відсутність можливості брати участь ОСОБА_1 або ОСОБА_2 , не надав.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в судове засідання 24.04.2024 року не з`явився захисник ОСОБА_2 адвокат Шпаков Є.О., який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи мається телефонограма від 04.04.2024 року, відповідно до якої секретар судового засідання ОСОБА_3 повідомила останнього за номером телефону НОМЕР_3 , що відображений у численних заявах адвоката, про те що судове засідання відбудеться 24.04.2024 року о 10.30 год., а ОСОБА_1 прийняв телефонограму та зобов`язався про це повідомити ОСОБА_2 .

Посилання сторони захисту, що всі судові засідання відбувались виключно із застосуванням теле-комунікаційної мережі Електронного суду у відповідності до раніше поданого клопотання, а тому засідання 24.04.2024 р. також повинно було відбутись у режимі відеоконференції, є безпідставними. Оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не регулюється питання про проведення процесуальних дій в режимі відеоконференції та питання, щодо можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції вирішується на розсуд суду із застосуванням принципу аналогії закону найбільш близької галузі права, тобто кримінального процесуального права та при вирішенні питання про призначення розгляду справи у режимі відеоконференції, необхідно керуватися положеннями ст.336 КПК України.

Якщо розглядати поставлене питання захисника у апеляційній скарзі про розгляд справи у режимі відеоконференції в суді першій інстанції, керуючись положеннями ст.336 КПК України, апеляційний суд також зазначає, що відповідно до вимог ч.4 ст.336 КПК України учасник кримінального провадження подає клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія клопотання в той самий строк надсилається іншим учасникам кримінального провадження.

Відповідно до ч.6 ст.336 КПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

Згідно матеріалів справи за раніше поданим клопотанням захисником, суддею першої інстанції було постановлено рішення, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із користувачем програми «Easycon» ОСОБА_1 лише на судове засідання яке відбулось 11 жовтня 2023 р. об 11.00 годині. Проведення судових засідань у інші дати або с постановленням рішення, що усі подальші судові засідання необхідно проводи в режимі відеоконференції матеріали справи не містять.

А як зазначалось вище, захисником Шпаковим Є.О. відповідного клопотання про проведення судового засідання 24 квітня 2024 року у режимі відеоконференції, до суду не надавав.

Зазначене свідчить про зловживання стороною захисту своїм правом передбаченими ст.268 КУпАП та свідомого затягування розгляду справи.

Тому вважаю вірним висновок суду першої інстанції, що керуючись ст. 268 КУпАП справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не відносяться до переліку, визначених ст. 268 КУпАП справ, при розгляді яких, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, з врахуванням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її представника, на підставі наявних матеріалів, оскільки безпідставне умисне затягування справи порушує завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення(ст. 1 КУпАП).

Щодо міркування апелянта, що працівниками поліції не було зафіксовано факту перевірки та у протоколі не описано застосування такого заходу до ОСОБА_2 та відповідно в який спосіб співробітник поліції прийняв таке рішення про наявність ознаків сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.

Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_2 працівниками поліції були виявлені ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло.

Вказані ознаки наркотичного сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи апелянту про зворотне, що у водія відсутні ознаками сп`яніння є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи не вбачається законних підстав зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , є безпідставними. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , він був зупинений працівниками поліції та ВСП на блок посту. Що також підтверджується наявним відеозаписом, крім того ОСОБА_2 був одягнутий у камуфляжний одяг. А події відбувались на автошляху Добропілля Лиман у регіоні де ведуться активні бойові дії.

Апеляційний суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указами Президента України продовжено дію воєнного стану.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Доводи апелянта оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу не підтверджені доказами.

Дії вчинені ОСОБА_2 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення враховано ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки транспортним засобом, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності піддати правопорушника покаранню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що наведені доводи у апеляційній скарзі не підтвердженні під час апеляційного розгляду та не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови судді районного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Шпакова Є.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя