Справа № 304/468/24 Провадження № 3/304/525/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця, громадянина України,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 о 14.00 год 08 лютого 2024 року у групі з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району на відстані 5 000 м від лінії Державного кордону України на напрямку 198 прикордонного знаку за спробу незаконного перетину Державного кордону України з України у Словацьку Республіку, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак його захисник адвокат Шаповалов А.М. серед іншого заявив клопотання про закриття провадження у даній справі через відсутність в діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що матеріали справи не містять належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 , спрямованих на спробу незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску. Вважає, що лише сам факт визнання ОСОБА_1 своєї вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних про це доказів. У даному аспекті також звертає увагу суду на розбіжність дат у поясненнях ОСОБА_1 , а також на те, що останній записав такі самостійно, а не був опитаний представником прикордонного загону. Крім цього вважає такою, що не заслуговує на увагу заяву ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі від 10 лютого 2024 року, оскільки така не містить інформації щодо номеру справи та написана заздалегідь до реєстрації справи у суді, з чого адвокату зрозуміло, що наведені вище документи були вчинені ОСОБА_1 під тиском, не з власного бажання і вільного волевиявлення. Також звертає увагу суду на те, що тільки перебування особи на певній відстані від державного кордону, у даному випадку на відстані 5 000 м, само по собі, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути державний кордон. Відтак оцінюючи докази в сукупності, захисник приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним даного адміністративного правопорушення, вина особи «поза розумним сумнівом» доведена не була, що відповідно, за позицією адвоката, виключає провадження по справі в частині вказаного обвинувачення. Наводить на свою користь аналогічні правові позиції районних судів України та просить провадження відносно ОСОБА_1 закрити.

Беручи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Шаповалов А.М. вже просив через розбіжності у матеріалах протоколу, повернути такий на дооформлення до прикордонного загону. Вказував на те, що у протоколі затримання є невідповідності на титульній сторінці дата протоколу 08 лютого 2024 року, на звороті 10 лютого 2024 року; крім цього невідповідність дат є й у письмових поясненнях ОСОБА_1 8 лютого 2024 року та 24 лютого 2024 року; також вказував на невідповідність даних про сімейний стан ОСОБА_1 у його письмових поясненнях та у довідці про проведені фільтраційні заходи, а також вказував, що до протоколу не додано всі матеріали, на підставі яких відносно ОСОБА_1 було складено даний протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка старший о/у ОСОБА_5 роз`яснив окремі заявлені захисником заперечення та показав, що 08 лютого 2024 року перебував у складі наряду «Контрольний пост», яким було зупинено транспортний засіб, типу бус, де разом з водієм знаходилися п`ятеро осіб чоловічої статі, в тому числі й ОСОБА_1 . Після перевірки позиції вказаних осіб щодо перетину ними кордону за системою «Шлях» та їх відсутності у такій системі, цих осіб було затримано і доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Там ОСОБА_1 пояснював, що у м. Києві через знайомих довідався про можливість перетину кордону за винагороду у розмірі 6 000 доларів США. Тоді він прибув на територію Закарпатської області, де перебував близько двох тижнів, а коли отримав від третьої особи вказівку їхати на транспортному засобі, який буде чекати його під готелем, то поїхав на цьому бусі, який відповідно по дорозі був зупинений прикордонним нарядом. Також ОСОБА_1 у своїх поясненнях розповідав, що останні дні він проживав ще з одним із затриманих, після чого вони мали намір перетнути державний кордон. Крім цього свідок вказав, що довідку щодо проведених фільтраційних заходів складав він та напевно помилково, по пам`яті написав, що ОСОБА_1 офіційно не одружений; з приводу письмових пояснень осіб зазначав, що усі затримані особи писали свої письмові пояснення самостійно, але на їх друкованих бланках; щодо дати, яку ОСОБА_1 поставив у кінці пояснень 24 лютого 2024 року, тоді як пояснення надавалися затриманими особами у день затримання, тобто 08 лютого 2024 року, вважав звичайною опискою, або ж можливо ОСОБА_1 хотів проставити дату свого народження 24 лютого.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також подані захисником заперечення і документи, суддя прийшов до такого висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинені зокрема групою осіб.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того ч. 3 ст. 9 Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Так, не дивлячись на наведені у клопотанні про закриття справи доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014367 від 09 лютого 2024 року, де викладено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, зокрема, що він 08 лютого 2024 року о 14.00 год в складі групи осіб разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України у Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон та був затриманий під час руху в напрямку кордону в якості пасажира на транспортному засобі типу бус.

Протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та був оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому, зазначено дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи, який підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауваження, заперечення відсутні.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_1 зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, скарг, заперечень не подано, що підтверджується його особистим підписом.

Обставини вчинення правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 08 лютого 2024 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08 лютого 2024 року з фототаблицею, а також дослідженими судом протоколами про адміністративне правопорушення та про адміністративне затримання інших учасників події ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і їх власноручно написаними поясненнями, в яких кожен вказує на спробу незаконного перетину ним державного кордону.

Вищевикладені обставини підтверджуються і рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) молодшого сержанта ОСОБА_6 від 08 лютого 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Так, суд бере до уваги і те, що під час особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів 08 лютого 2024 року у ОСОБА_1 було серед іншого вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дія якого поширюється на час перебування за кордоном, що доводить наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України, та додатково підтверджується його письмовими поясненнями, в яких ОСОБА_1 описав обставини, при яких ним було вчинено спробу незаконно перетнути кордон.

Посилання адвоката Шаповалова А.М. на те, що наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_1 , в яких він визнає свою вину, а також заява останнього про розгляд справи без його участі, написані під тиском, не з власного бажання і вільного волевиявлення, не приймаються судом до уваги оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодного доказу. Відповідна версія викладена лише на стадії судового розгляду справи, після отримання правової допомоги, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення ніде ОСОБА_1 не заявлялася, а тому розцінюється судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що його підзахисного було затримано далеко від державного кордону, а саме за 5 000 м, що доводить відсутність у нього умислу на незаконний перетин державного кордону, суд до уваги також не бере, оскільки відповідальність за ст. 204-1 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Окрім цього відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було затримано 08 лютого 2024 року о 14.00 год на напрямку 198 прикордонного знаку, на території села Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, тобто в місці де діє прикордонний режим.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , знаючи про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років та перебуваючи у прикордонній смузі на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спільно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, вчинене групою осіб.

Таким чином, заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує доведеність вини останнього у вчиненому та розцінюється судом як форма захисту.

Інші доводи захисника (з приводу сімейного стану ОСОБА_1 , надання ним пояснень власноручно та хибних дат у власноручно написаних поясненнях ОСОБА_1 , розбіжності дат у протоколі затримання від 08 лютого 2024 року, при цьому дата на звороті 10 лютого 2024 року є датою звільнення ОСОБА_1 ) суд відхиляє, як такі, що жодним чином не впливають на кваліфікацію та відповідно доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та навіть не є такими, що можуть бути підставою для повернення адміністративних матеріалів на доопрацювання.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому, оскільки дослідженням матеріалів справи встановлено, що вилучені від ОСОБА_1 за протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08 лютого 2024 року речі, документи та грошові кошти були повернуті йому за розсудом працівників прикордонної служби при звільненні, через що суддя вважає, що такі не були знаряддями і засобами вчинення даного правопорушення, а відтак прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати тільки основне стягнення у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у вигляді конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2024 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» складає 605,60 грн.

Керуючись статтями 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Суддя:Ганько І. І.