Справа № 738/1070/24 Головуючий у 1 інстанції Савченко О. А.
Провадження № 33/4823/698/24
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Сльозки А.Ф. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що проживає по АДРЕСА_1 , не працююча,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 10 травня 2024 року, о 23 год. 55 хв., по вул. Сіверський шлях в м. Мена, Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та продування приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Сльозка А.Ф. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та посилається на те, що дане адміністративне правопорушення було вимушеним і вчиненим ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, задля врятування свого життя та здоров`я від можливих посягань з боку свого колишнього чоловіка.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог Закону, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, дотримано не було.

Вважаючи вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведеною, суд лише обмежився загальними посиланнями на докази, які містяться у матеріалах справи та взагалі не з`ясував фактичних обставин справи, на, що безпосередньо звертав увагу захисник, як у поданому клопотанні про закриття справи, так і під час розгляду справи в судовому засіданні, щодо вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення в стані крайньої необхідності, при цьому, не проаналізувавши та не надавши даному факту відповідної належної оцінки.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

В матеріалах справи наявний диск із відеозаписами подій, які мали місце 10.05.2024 року, за участю ОСОБА_1 (а.с.8), на якому відображено, серед іншого, як працівники поліції на службовому транспортному засобі під`їхали до автомобіля марки DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться в нерухомому стані, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , а на пасажирському місці її знайома. Одразу, після прибуття працівників поліції, ОСОБА_1 намагається пояснити, що за кермо вона сіла з метою збереження свого життя та здоров`я від можливих протиправний дій свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 та від`їхала декілька метрів від місця подія, де її колишній чоловік розпочав сварку, та чекала працівників поліції. При цьому, прохала розібратись у даній ситуації, оскільки на місці події залишився її син. Незважаючи на це, працівники поліції почали складати на неї адмінматеріали за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В той час, коли складались адмінматеріали, прийшов її колишній чоловік ОСОБА_2 , який, за зовнішніми ознаками, перебував у стані алкогольного сп`яніння та у присутності працівників поліції, поводив себе зухвало, агресивно, вживаючи нецензурну лайку, відкрив двері службового автомобіля і намагався вдарити ОСОБА_1 та погрожував фізичною розправою, у результаті чого на останнього було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також терміновий заборонний припис, що зазначено і у рапорті працівника поліції (а.с.6).

Більш того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Менського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року (справа №738/1089/24), за даним фактом ОСОБА_2 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначила, що «керувала автомобілем тому, що злякалася погроз п`яного бувшого чоловіка, який погрожував вбити» (а.с.3).

Отже, приймається до уваги та визнається таким, що має важливе значення при вирішенні даної справи те, що ОСОБА_1 діяла виключно у вимушеній ситуації, а саме в стані крайньої необхідності, задля збереження свого життя та здоров`я від можливих посягань з боку свого колишнього чоловіка. Слід зазначити і те, що доказів того, що ОСОБА_1 була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає.

Змістом положень ст. 3 Конституції України стверджується, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тобто, ОСОБА_1 , у зазначеному випадку, виконувала функції водія вимушено, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а тому, у відповідності до ст. 17 КУпАП, не може нести адміністративної відповідальності за дії, які поставлені їй у провину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності, а тому провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити згідно п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Сльозки А.Ф. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за вчинення дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач