ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/742/24 Головуючий в 1 інст. Капітонов Є.М.
Провадження №33/807/608/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2024 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідно до п. 12 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №179437 від 8 лютого 2024 - 8 лютого 2024 о 08-15 год. водій ОСОБА_1 по а/ш Запоріжжя-Донецьк, Н-15 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медогляду у встановленому закон порядку відмовився.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суддя поверхневого розглянув справу, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, через що постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що судом були порушенні вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки про час та дату судового засідання належним чином його не було повідомлено, внаслідок чого справу розглянуто без його участі. Про розгляд справи він дізнався 10 травня 2024 року, після того як особисто звернувся до суду. Зазначає, що судові повістки, надіслані на його домашню адресу, він не міг отримувати, оскільки є військовим та знаходиться на передовій.

Вказує, що в зазначений в протоколі день він прямував до лікарні, що підтверджується відповідним направленням з військової частини. Між тим, працівниками поліції не врахований той факт, що він був хворий, а не під дією алкоголю. Ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у нього працівниками поліції, зокрема порушення мови та почервоніння очей, були наслідком хвороби бронхіту, для лікування якого він і прямував до медичної установи.

Стверджує, що працівниками поліції йому було запропоновано пройти алкотест «Драгер», проте не запропоновано пройти медичне освідування на предмет алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Копія протоколу йому не вручалась.

Звертає увагу суду на існування постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2024 року, якою закрито провадження по справі за відсутністю події та складу правопорушення за протоколом, складеним відносно нього за ч. 3 ст. 172-20 за обставин, які відбулися 8 лютого 2024 року. А отже вважає, вказана обставина свідчить про те, що 8 лютого 2024 року він знаходився у військовій частині та не перебував у стані алкогольного сп`яніння, про що стверджували працівники поліції.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки за допомогою якого робилося дослідження на місці та в медичному закладі.

Вважає, що відеозапис події, який міститься в матеріалах справи є неналежним доказом, оскільки він є усіченим та неповним, що не виключає ймовірність втручання у його цілісність, а відтак ставить під сумнів його достовірність

На підставі викладеного просить поновити строк на оскарження постанови судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2024 року, постанову суду скасувати, провадження в справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень ОСОБА_1 з приводу розгляду справи за його відсутністю та його не повідомлення про час та дату розгляду справи.

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що ОСОБА_1 за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, наявність його заяви про розгляд справи без його участі, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційного суду констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 179437 від 8 лютого 2024 року та визнаних судом доведеними підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що огляд не проводився в зв`язку з відмовою (а.с. 6);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, виражене тремтіння пальців рук Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився ( а.с. 7);

- відеозаписом події (а.с. 14).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Твердження апелянта про те, що йому не було запропоновано проходження огляду у медичному закладі, спростовується відеозаписом події.

Так, відеозаписом наявним в матеріалах справи, зафіксовано зупинку транспортного засобу на блокпості під керуванням ОСОБА_1 . Перевірку документів у водія, огляд транспортного засобу. В ході спілкування із ОСОБА_2 працівником поліції були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, які ним оголошені. Відеозаписом зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , що він дійсно вживав алкогольні напої напередодні. Після цього працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу так і в спеціалізованому медичному закладі. Але водій ОСОБА_1 від запропонованих оглядів на визначення стану сп`яніння відмовився. В подальшому відеозаписом зафіксовано складання та підписання протоколу.

Отже, вказаним відеозаписом зафіксовано пропозицію працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд, як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладі охорони здоров`я та відмову ОСОБА_1 від проходження запропонованих оглядів.

На доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого робилося дослідження на місці зупинки та в медичному закладі слід зазначити, що вказані аргументи є помилковими, оскільки у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 жодний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння не проводився.

Таким чином, на переконання судді апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».

Проте, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Посилання апелянта на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2024 року, якою провадження в справі за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито за відсутності події та складу правопорушення є безпідставними, оскільки зазначені відомості не є предметом розгляду даної справи за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 179437 від 8 лютого 2024 року.

На твердження апелянта про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Матеріали справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності справи, оскільки останній знав про складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлений з ним під підпис. У вказаному протоколі зазначено, що розгляд даної справи в суді відбудеться 22 лютого 2024 року, а отже ОСОБА_1 повинен був вживати заходів, щоб дізнатись про стан та рух справи.

Одночасно, суддя апеляційного суду зауважує, що права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, його виклику до суду апеляційної інстанції і останній на власний розсуд не скористався таким правом.

З цього приводу слід зауважити, що визначені ст. 294 КУпАП повноваження суду апеляційної інстанції не передбачають призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 314/742/24