Житомирський апеляційний суд
Справа №282/504/24 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Номер провадження №33/4805/799/24
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ан Ірини Миколаївни, розглянувши в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Ан Ірини Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Любарського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 08.04.2024 о 19 год 07 хв по вул Дослідній в с Дослідне Житомирського району, керував автомобілем ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора «Драгер 6810», результат 2,79 проміле, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Ан І.М., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нову, яким ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн без позбавлення права керування транспортними засобами. В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначила, що при розгляді даних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід врахувати аналогію права та застосувати до нього більш м`яке стягнення, ніж встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому врахувати умови та характер вчиненого її підзахисним адміністративного правопорушення, його особу, щире каяття та необхідність керування ним транспортним засобом. Зокрема вказала, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я у зв`язку з отриманням травми під час захисту Батьківщини. Наразі ОСОБА_1 використовує свій транспортний засіб для власного пересування та роботи, у тому числі під час переміщення до лікарні для проходження лікування, а тому позбавлення права керування транспортним засобом позбавить ОСОБА_1 можливості вести нормальний спосіб життя та джерел до існування.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах її доводів, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п.2.9 а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, або у закладах охорони здоров`я.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.2.9 а) Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283,284 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зводяться до прохання захисника, з огляду на принцип індивідуалізації відповідальності, змінити застосоване судом адміністративне стягнення та не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Проте, зазначені апелянтом обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційною скарги.

Так, у відповідності до ст.23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.

Накладене стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Санкція ст.130 КУпАП передбачає безумовне позбавлення порушника права керування транспортними засобами, незалежно від його стану здоров`я та інших обставин, і не передбачає будь-яких альтернативних видів стягнення.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Під час апеляційного розгляду суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

В той же час, з оскаржуваної постанови вбачається, що з ОСОБА_1 на користь держави постановлено стягнути судовий збір в сумі 605,60 грн, хоча останній відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 19.12.2023, є особою з інвалідністю другої групи (а.с.20), а тому, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

У відповідності до п.4 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката Ан І.М. задовольнити частково, постанову суду першої інстанції змінити в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ан Ірини Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити із резолютивної частини постанови Любарського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року вказівку суду про стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави в сумі 605,60 грн.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич