ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7585/24

Провадження № 33/4820/564/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С. за участю секретаря судового засідання Бачук К.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , захисника адвоката Бляхарського Я.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_2 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , учня ЗОШ №27 м. Хмельницького,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

За постановою судді, 09 березня 2024 року о 23 год 50 хв неповнолітній ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 340», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя вулиць Красовського Ярослава Мудрого в м. Хмельницькому на заборонений червоний сигнал світлофора.

Крім цього, у вищевказаний час та місці він керував цим автомобілем, не маючи права на керування транспортними засобами, оскільки не отримував посвідчення водія відповідної категорії.

Указаними діями ОСОБА_1 порушив п.п.8.7.3«е», 2.1«а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року, вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Уважала, що постанова судді місцевого суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Зі змісту протоколів ААД №551926 та ААД №705893 та доданих до них матеріалів убачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, її син ОСОБА_1 , на момент складання протоколу був неповнолітнім.

На її думку, складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно неповнолітньої особи, враховуючи вимоги ст.270 КУпАП, повинно відбуватися виключно в присутності законних представників (батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників), оскільки внаслідок свого віку неповнолітня особа не може повною мірою здійснювати самостійно свої права.

Окрім цього, істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Жодних відомостей про присутність законного представника та захисника під час процесуального оформлення інкримінованих правопорушень неповнолітньому ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Тобто, в даному випадку складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, відібрання пояснень відбувалося без участі законних представників та захисника.

Отже, на її думку, докази у справі здобуті працівниками поліції з порушенням вимог ст.ст.251, 270 КУпАП, а саме: без участі законного представника та захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому є недопустимими.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що протоколи відносно її неповнолітнього сина є недопустимими доказами, оскільки були складені всупереч вимогам ст.270 КУпАП, тобто без законного представника та захисника.

Указане порушення є істотним процесуальним порушенням прав неповнолітнього ОСОБА_1 і у випадку належного розгляду справи судом першої інстанції слугувало би безумовною підставою для закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП.

Указувала, що про наявність вказаної постанови судді із відкритих джерел (Єдиного державного реєстру судових рішень) дізналась лише 30 липня 2024 року, в суді першої інстанції при розгляді справи присутня не була, що дає підстави для поновлення порушених прав.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 , захисника адвоката Бляхарського Я.С. на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про таке.

Частиною 2 ст.294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст.55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України).

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником… Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

Згідно зі ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що вона розглянута у відсутності законного представника ОСОБА_1 . Копія постанови судом першої інстанції не направлялась через відсутність фінансування (а.с.13, 14).

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Вищенаведених вимог закону суд першої інстанції при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення не дотримався, а тому дійшов передчасних висновків, вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП, за обставин, наведених у протоколах про адміністративні правопорушення.

Перевіркою наявних матеріалів установлено, що суд першої інстанції неналежним чином провів судовий розгляд та дослідження доказів, що призвело до прийняття постанови, яка не може бути визнана законною і обґрунтованою.

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що факт вчинення адміністративних правопорушень, підтверджувався доказами, а саме: відомостями з протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД № 551926 від 10 березня 2024 року та ААД № 705893 від 10 березня 2024 року, відеозаписами з камери відеореєстратора та нагрудних камер відеоспостереження поліцейських.

Між тим, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 , щодо якого складалися зазначені протоколи, є неповнолітньою особою.

Ця обставина надавала справі особливого значення з приводу дотримання прав неповнолітнього.

Однак, суд при розгляді справи, в порушення ст.278 КУпАП не перевірив правильність оформлення протоколів про адміністративні правопорушення щодо неповнолітнього і не врахував істотні порушення закону при його складанні.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих та передчасних висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП.

Тому доводи апеляційної скарги законного представника слід визнати слушними з огляду на таке.

Указані докази ретельно проаналізовані судом апеляційної інстанції щодо їх належності та допустимості, відтак, вони викликають сумніви у своїй достовірності і допустимості в розумінні ст.251 КУпАП.

Відповідно до ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Згідно з приписами ст.13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.44, 51, 89, 121-127, 130, ст.139, ч.3 ст.154, ч.2 ст.156, ст.ст.173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст.185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу.

Ураховуючи приписи вказаних норм, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення досягли шістнадцятирічного віку та вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.121-127 КУпАП.

До вказаних осіб можуть бути застосовані заходи впливу, однак це не обов`язок суду, а право із урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника.

Крім того, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що уповноважені особи, які складали протоколи про адміністративне правопорушення, не ознайомили неповнолітнього ОСОБА_1 зі спеціальним правом, визначеним у ст.270 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,… мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Законні представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу (ч.3 ст.270 КУпАП).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Із протоколів про адміністративні правопорушення випливає, що працівниками поліції були відібрані пояснення у неповнолітньої особи без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Отже, апеляційним судом установлено, що працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушенняу було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист. Установивши, що поліцейські спілкуються з неповнолітнім, вони був зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України "Про національну поліцію" цього не зробили.

Водночас суд першої інстанції в порушення вимог ст.278 КУпАП не тільки не звернув належної уваги на зазначені недоліки протоколів про адміністративні правопорушення, а й сам провів розгляд справи у відсутності законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 .

Указані порушення судом апеляційної інстанції визнаються такими, що впливають на суть вчинених правопорушень та прийнятого рішення по суті.

Згідно вимог ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд оцінює сукупність доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та приходить до висновку, що вони не давали підстави для прийняття відповідного судового рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, насамперед увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника незалежно від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Уповноважені особи (автори протоколів про адміністративні правопорушення) не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимими доказами, що тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП, за відсутності допустимих доказів обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена, тому провадження у справі підлягає закриттю, а постанова суду скасуванню з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно до вимог ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).

Отже, наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови судді місцевого суду із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Матущак М.С.