Номер провадження: 33/813/1008/24
Номер справи місцевого суду: 511/767/24
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Триколич І.Б.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №289722 від 13.02.2024, 13 лютого 2024 року о 04.40 годині, на відстані 300 м від лінії державного кордону України було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме із громадянином України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 намагався незаконно перетнути ДКУ на вихід з України в Республіку Молдова в районі пн/зн №0496/02 на напрямку с. Нове (Україна) - с. Нікольське (Республіка Молдова) поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність, за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 гривень. Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року, мотивуючи тим, що розгляд справи був проведений без його участі, про дату та час розгляду справи належним чином не повідомлявся.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, а також для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року.

В судове засідання до апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення про судове засідання в його електронний кабінет Електронного суду.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Тому, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі доводів, викладених у апеляційній скарзі, а також доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Держава Україна, керуючись Конституцією України, Декларацією про державний суверенітет України та Актом проголошення незалежності України, неухильно проводить політику миру, виступає за зміцнення безпеки народів України виходячи із принципів непорушності державних кордонів, які є відображенням територіальної цілісності, політичної та економічної незалежності, суверенітету та єдності України. Державний кордон України є недоторканним. Будь-які порушення його рішуче припиняються.

Відповідно до ст. ст. 8-9, 35 Закону України «Про державний кордон України» режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.

Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, становлять склад правопорушення згідно ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Визнаючи винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №289722 від 13.02.2024, який в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, підписаний безпосередньо ОСОБА_1 , а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги (а.с. 4);

2)рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « Гребеники » відділу прикордонної служби « Велика Михайлівка » (тип Б) ст. лейтенанта ОСОБА_4 від 13.02.2024, згідно якого 13 лютого 2024 року о 04.40 годині, прикордонний наряд «Пост спостереження» на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « Гребеники » відділу прикордонної служби « Велика Михайлівка » в районі пн/зн №0496/02 на напрямку с. Нове (Україна) - с. Нікольське (Республіка Молдова) на відстані 300 м від лінії державного кордону України було виявлено 3-х громадян України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які намагався незаконно перетнути ДКУ поза пунктом пропуску через на вихід з України в Республіку Молдова, з документами, що посвідчують його особу (а.с. 5);

3)письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.02.2024, де він особисто вказав, що побачив в соц. мережі інформацію про те, що можна перетнути кордон легально. Йому сказали куди їхати і що там пропускають чоловіків. Також вказав, що він їхав з м. Києва до м. Одеси, потім з м. Одеси до станції Мігаєво, а далі пішки до пункту пропуску, думав що він там є. За цю послугу мав заплатити 1 500 доларів США (а.с. 6);

4)витягом з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» (а.с. 7);

5)довідкою щодо проведення фільтраційно-перевірочних заходів (а.с. 8-9).

6)заявою ОСОБА_1 від 13.02.2024, в якій останній вказав, що повністю визнає свою вину в скоєні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, щиро розкаюється (а.с. 11).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме в тому, що він в групі осіб, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він не перетинав кордону, а також не мав умислу на спробу перетину державного кордону України на не встановленій ділянці, а докази про його вину є лише документами працівників прикордонної служби, які є зацікавленими особами, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що уповноважені особи прикордонної служби, які виявили ОСОБА_1 та склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, були упередженими при складанні такого протоколу, що в них були підстав для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про їх зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд враховує, що 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, версія про те, що він не мав умислу на спробу перетинання державного кордону, викладена лише на стадії апеляційного перегляду справи, а тому оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні»).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

А тому, сукупність таких обставин, як місце затримання ОСОБА_1 , разом з іншими особами, перебував на відстані 300 метрів від лінії державного кордону на околиці населеного пункту Нове, Роздільнянського району, Одеської області, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання апелянта та інших осіб, також з урахуванням часу їх затримання - 04:40 год., тобто темна пора доби та у період дії комендантської години, спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску, відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують твердження апелянта про те, що він не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький