справа № 492/1209/24
провадження № 3/492/715/24
ПОСТАНОВА

про повернення протоколів про адміністративні правопорушення

для належного оформлення

02 вересня 2024 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

розглянувши справу про адміністративні правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Арциз Одеської області, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановила:

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАД № 165063, серії ВАД № 165064 від 31 серпня 2024 року, ОСОБА_1 23 серпня 2024 року біля 20 год. 13 хв., 24 серпня 2024 року біля 10 год. 50 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , у присутності громадянина ОСОБА_2 здійснила дзвінок зі свого мобільного телефону НОМЕР_1 на спеціальну лінію «102» та почала в бік операторів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 висловлюватися нецензурною лайкою та заважати працювати, чим порушила громадський порядок та спокій, відпочинок громадян. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173, 173 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Виконуючи вимоги статті 278 КУпАП про підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, проходжу до висновку, що при складанні вказаного протоколу суттєво порушені вимоги статей 33, 256, 268 КУпАП, які не дають можливості розглянути справу по суті з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення за якою складено протокол; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Диспозиція статті 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Безпосереднім об`єктом охорони за статтею 173 КУпАП є громадський порядок.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій. Відмінною особливістю дрібного хуліганства від хуліганства, що наказується в кримінальному порядку, є те, що воно не має характеру грубого порушення громадського порядку, яке причиняє суттєву шкоду суспільним відносинам, правовим та законним інтересам громадян.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Обов`язковою ознакою для кваліфікації дій особи, як «дрібне хуліганство» необхідна наявність такого обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу статті 173 КУпАП як «громадське місце».

Громадське місце, яке дістало законодавче визначення, це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Зокрема, громадським місцем є ліфт, таксофон, приміщення та територія закладів охорони здоров`я, навчальних закладів, дитячих майданчиків, спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, закладів фізичної культури і спорту, під`їзди житлових будинків, підземні переходи, транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів, приміщення закладів ресторанного господарства, об`єктів культурного призначення, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ, стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів, приміщення підприємств, установ та організацій усіх форм власності, готелів та аналогічних засобів розміщення громадян, гуртожитків, аеропортів та на вокзалів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Крім того, ознакою суб`єктивної сторони, яка є складовою правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Отже, суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, проставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Слід зазначити, що суб`єктивна сторона правопорушення також характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, що особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Верховний Суд України у постанові № 5-17кс12 від 04 жовтня 2012 року надав висновок, згідно з яким хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним караних дій. Як хуліганство дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Головним критерієм розмежування хуліганства від інших діянь є відсутність мотиву на вчинення хуліганських дій.

Суддею встановлено, що в порушення вимог статті 256 КУпАП у вказаних протоколах при викладенні суті адміністративних правопорушень належним чином відповідно до приписів диспозиції статті 173 КУпАП не розкрита суть вчинених адміністративних правопорушень, тобто не зазначені ознаки складу зазначених адміністративних правопорушень, а саме не зазначена ознака, тобто нецензурна лайка в громадському місці, яка зокрема передбачена статтею 173 КУпАП і утворює склад правопорушення, оскільки у вказаних протоколах вказано, що «…у присутності громадянина ОСОБА_2 здійснила дзвінок зі свого мобільного телефону НОМЕР_1 на спеціальну лінію «102» та почала в бік операторів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 висловлюватися нецензурною лайкою та заважати працювати…», тобто нецензурна лайка відбувалась в телефонному режимі, що не є громадським місцем, оскільки телефоні перемови не охоплюються поняттям «громадське місце». Також, у протоколах не зазначено умисел (прямий або непрямий), тобто, що ОСОБА_1 робила це умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вказані обставини свідчать про те, що посадовою особою, яка склала протоколи, не в повній мірі викладено суть адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173 КУпАП, оскільки суть правопорушення не конкретизована, не розкрито її зміст в повному обсязі.

Також, у вказаних протоколах усі реквізити протоколів про адміністративні правопорушення заповнені нерозбірливим почерком, внаслідок чого неможливо зрозуміти суть вчинених адміністративних правопорушень, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті 173 КУпАП, за якою складені протоколи, оскільки неможливо взагалі зрозуміти що конкретно ОСОБА_1 ставиться у провину та без зазначеного порушується її право знати у чому вона обвинувачується, а відтак і її право на захист.

Слід зазначити, що за змістом статей 279, 280 КУпАП справа про адміністративні правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколах про такі порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП є лише розгляд справи.

Отже, під час розгляду вказаної справи про адміністративні правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть правопорушення, викладену у протоколах про адміністративні правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певних правопорушень, винуватість у вчиненні яких певною особою має доводитися в суді.

Таким чином, невідповідність протоколів про адміністративні правопорушення складені відносно ОСОБА_1 вимогам закону унеможливлює здійснити розгляд справи та прийняти у справі законне, обґрунтоване судове рішення, тому, без усунення зазначених недоліків протоколів про адміністративні правопорушення розгляд справи є неможливим.

Крім того, встановлено, що матеріали справи не містять доказів свідків події, які були очевидцями вчинення правопорушення, а також не були встановлені і опитані особи, спокій яких було порушено, а додані до протоколу пояснення ОСОБА_2 не читабельні, що позбавляє суд встановити особу, яка надала пояснення та зміст пояснень.

Окрім зазначеного, до протоколів не долучені документи, що підтверджують факт вчинення адміністративних правопорушень, які повинні мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Крім того, у справі про адміністративні правопорушення відсутні документи, які підтверджують характер вчинених правопорушень, ступінь вини порушниці, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, що є обов`язковим, оскільки відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративні правопорушення враховуються вказані відомості.

Також, встановлено, що всі матеріали справи не оформлені належним чином, оскільки в описі не зазначено всіх реквізитів документів (дата, назва тощо) та до протоколу додані документи не засвідчені належним чином, що позбавляє суддю переконатися в належності документів.

Слід зазначити, що суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У разі, якщо вимоги до протоколу не дотримані про що зокрема, наголосив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративне правопорушення», суд може вмотивованою постановою повернути такий протокол для належного оформлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 11-1219сап19.

Звертаю увагу, що підставою для розгляду справи про адміністративні правопорушення та вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протоколи про адміністративне правопорушення, які відповідно до статті 251 КУпАП є джерелом доказів у справі. Не відповідність складених протоколів вимогам статті 256 КУпАП та інших матеріалів справи не дає можливість здійснити всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин правопорушення і, як наслідок, здійснити розгляд справи по суті та прийняти обґрунтоване та законне рішення по ній, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, у зв`язку з чим приходжу до висновку про повернення протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтями 173, 173 КУпАП органу, який склав зазначений протокол, для належного оформлення.

При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 33 КУпАП враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому при додатковому опрацюванні необхідно долучити до протоколу відповідні документи та, в разі потреби, необхідно витребувати та приєднати до матеріалів справи інші документи, подання яких покладено на орган, який направляє справу до суду відповідно до вимог частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, суддя зазначає, що згідно пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Отже, при доопрацюванні справи про адміністративні правопорушення необхідно усунути вищенаведені недоліки з дотриманням при цьому вимог статті 38 КУпАП.

Керуючись вимогами пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП, суддя, -

постановила:

Протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД № 165063, серії ВАД № 165064 від 31 серпня 2024 року, складені відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та справу про адміністративні правопорушення - повернути до Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.