ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8570/24

Пров. №3/766/6035/24

08.07.2024

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Черниш О.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;. місце служби: військова частина НОМЕР_1

в с т а н о в и л а:

До Херсонського міського суду Херсонської області із Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов протокол про адміністративне правопорушення №12 за ч.2 ст.172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 , складений прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Зубковим Владиславом Сергійовичем.

Згідно змісту протоколу суть правопорушення полягає в наступному: «командир 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , головний сержант ОСОБА_1 , в порушення вимог абз.2 ст.11, ст.ст. 13, 16, 49, ст.ст. 119-120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 19.01.2024, перебуваючи у місті Херсоні, не вжив дій щодо перевірки інформації про перебування на бойовій позиції у стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_2 , маючи при цьому можливість відреагувати та доповісти про вказану подію старшому начальнику, що в подальшому могло відвернути вчинення особливо тяжкого злочину, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив суду, що обов`язки військової служби виконує сумлінно, на належному рівні, не допускав порушень приписів нормативних актів, про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Обов`язку слідкувати за поведінкою особи, зазначеної у протоколі, на нього покладено не було. Надав письмові заперечення, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла наступного. Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний серед іншого з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідивши наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/6226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), яка використовується при нагляді за використанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожньому руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, а також іншими документами.

Військова служба державна служба особливого характеру, яка полягає в професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян країн, пов`язаній із захистом своєї Батьківщини. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються відповідними законами держав та певними положеннями про проходження військової служби, які затверджуються верховною владою країни та іншими нормативними актами.

Частина перша ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Частина друга ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно диспозиції ст.172-15 КУпАП суб`єктом адміністративного правопорушення є військова службова особа. А відтак у фабулі адміністративного правопорушення особа, яка склала протокол, повинна була зазначити, чи є ОСОБА_1 . військовою службовою особою, натомість у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді командира 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «головний сержант» і при цьому не зазначено чи є він військовою службовою особою і на підставі чого.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Відповідно до ст. ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст..128 Статуту , солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до частин першої третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 містить перелік норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, але при цьому не зазначено який конкретно обов`язок із перелічених повинен був виконати ОСОБА_3 і не виконував.

Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.

В протоколі також відсутнє посилання, до яких саме обов`язків військової служби недбало поставився ОСОБА_3 , яким нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України або іншими нормативно-правовими актами вони визначені.

У протоколі зазначається, що за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 Кримінального Кодексу України. В подальшому 22.05.2024 у вказаному кримінальному провадженні слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, було винесено постанову про закриття кримінального провадження, разом з цим, зазначено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Прокурор у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначає про дату внесення відомостей до ЄРДР, а тільки про дату його закриття. Проте, згідно змісту постанови про закриття кримінального провадження, винесеної 22 травня 2024 року старшим слідчим з ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Віталієм Марчуком, відомості про кримінальне правопорушення за №0000042 внесені 22.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України. Тобто, слідчий в один і той же день 22 травня 2024 року, вніс відомості до ЄРДР і закрив провадження. Із вказаної постанови слідує, що слідчий не вчинив жодної слідчої дії у зазначеному кримінальному провадженні і закрив його. При цьому здається дивним і абсурдним зазначення у постанові що «під час досудового розслідування використано всі існуючі процесуальні можливості щодо збирання та дослідження доказів, проведено необхідні слідчі дії для встановлення фактичних обставин у кримінальному провадженні». Сама постанова не несе жодного процесуального навантаження, в ній відсутня структурна змістовність та логічна послідовність у викладені подій та обставин, за своїм змістом вона є викладом обставин кримінального правопорушення, вчиненого військовослужбовцем ОСОБА_4 , цитуванням статей КК України та КПК України, окремих положень постанови пленуму Верховного Суду України, цитат, вирваних із контексту рішення ЄСПЛ, тощо. За змістом ч.5 ст.110КПК України, якою визначено вимоги до постанови слідчого, результативна частина постанови має логічно випливати із її мотивувальної частини. Але, всупереч зазначеним вимогам, у мотивувальній частині слідчий не зазначив жодної ознаки адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , а в резолютивній частині зробив висновок, що «враховуючи, що в діях командира 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення», при цьому не зазначивши, конкретно якого адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові №761/20985/18 від 16 травня 2019 року наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено із позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх правовідносин.

Також Верховний Суд у своїй постанові №556/450/18 від 30 вересня 2021 року зазначив, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя дійшла переконання, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є службовою військовою особою, а також його недбалого ставлення до військової служби.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 року, заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Вищевикладене свідчить про те, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служб, то відповідно відсутній подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного , керуючись ст.ст.7, 9, 245, 252, 280, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяО. Л. Черниш