КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4118/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., перевірившиматеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн, а також стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 30 червня 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Левчишина О.В. звернулася з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

19 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивував тим, що з першою апеляційною скаргою він звернувся у встановлений строк, проте апеляційну скаргу 17 липня 2024 року було повернуто, тому ним повторно подається апеляційна скарга вже особисто.

Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було прийнято судом першої інстанції 20 червня 2024 року, в тому числі за участю ОСОБА_1 Огли

Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року було повернуто адвокату Левчишиній О.В. як захиснику Ширінова І.К. Огли, останній з апеляційною скаргою не звертався.

Лише 19 липня 2024 року ОСОБА_1 особисто подав апеляційну скаргу на постанову суду від 20 червня 2024 року із пропуском строків, визначених ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Посилання останнього на те, що відразу після повернення апеляційної скарги його захисника він невідкладно особисто звернувся з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки початок строку апеляційного оскарження постанови обраховується з дня її винесення, а захисник є окремим суб`єктом звернення до суду в такій категорій справ.

При цьому, звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не навів жодних доводів та не надав доказів на підтвердження причин, які пов`язані із об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджали йому особисто, будучи присутнім 20 червня 2024 року в судовому засіданні, без зайвих зволікань подати апеляційну скаргу в десятиденний строк.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення№ 761/18200/24 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушенняразом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб