Справа № 509/2566/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

по ст. 124 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №165319, складеного відносно гр. ОСОБА_1 в якому зазначено, що 28.04.2024 року приблизно о 09:00 годині, в смт. Овідіополь водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ІЖ412» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Грушевського, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водій т.з., який рухався по головній дорозі на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу т.з. «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався праворуч, в наслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.14, 16.12 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив,що 28.04.2024 року приблизно о 09:00 годині, в смт. Овідіополь він керував автомобілем «ІЖ412» д.н.з. НОМЕР_1 по вул Грушевського. На перехресті вул. Грушевського/Перемоги, він рухаючись по головній дорозі вул. Грушевського, зупинився перед перехрестям щоб надати дорогу автомобілю Тойота д.н.з. НОМЕР_2 який наближався справа наліво відносно його напрямку по головній дорозі. Проте, водій автомобіля Тойота д.н.з. НОМЕР_2 , при проїзді перехрестя не вписався в поворот та допустив зіткнення з його стоячим автомобілем.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозицією ст. 124 КУпАП, як адміністративне правопорушення визначено порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 16.12 Правил Дорожнього руху України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух..

Відповідно до п.16.14 Правил Дорожнього руху України, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Таким чином, для встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення слід встановити, що водій автомобіля «ІЖ412» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч по головній дорозі.

За наслідками дослідження схеми місця ДТП вбачається, що зіткнення відбулося за перехрестям на полосі руху автомобіля «ІЖ412» д.н.з. НОМЕР_1 , який не доїхав до перехрестя та стояв пропускаючи транспортні засоби що рухалися головною дорогою справа наліво відносно його напрямку по головній дорозі. Тобто водій т.з. «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 не переконався щодо безпечності свого виїзду на перехрестя, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись по головній дорозі та наближаючись до перехрестя, що змінює напрямок не вписався в поворот, в наслідок чого допустив зіткнення із стоячим автомобілем «ІЖ412» д.н.з. НОМЕР_1 на полосі руху останнього.

До протоколу долучено письмові пояснення ОСОБА_1 які відповідають тим поясненням, які він давав у судовому засіданні.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.12, 16.14 ПДР України.

Також п.1.4 Правил Дорожнього руху України встановлено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки на підтвердження його вини суду не надано достатніх доказів.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення суд виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, про закриття справи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, ст. 124 КУпАП.

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.124 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Козирський Є. С.