Справа № 577/1072/24
Провадження № 3/577/327/24

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2024 р.

м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Рідзевська І.О., за участю адвоката Іванцова А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , -

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

права у відповідності до ст. 268 КУпАП роз`яснені, -

В С Т А Н О В И В :

29.02.2024 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №656253 від 20.02.2024 року та матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП .

Судом встановлено, що 20.02.2024 року о 15:42 год. на а/д Конотоп-Батурин водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 21112», д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія, повторно протягом року, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не спростовуючи факту керування транспортним без посвідчення водія, пояснив, що його дії були вимушені, оскільки в його доньки відкрилася рвота, у зв`язку з цим, рятуючи здоров`я дитини, сів за кермо автомобіля і повіз її до лікарні. Під час прямування до лікарні був зупинений працівниками поліції. Підстави для зупинки поліція не повідомила. Він повідомляв працівникам поліції про те що його дитина потребує негайної медичної допомоги, але останні не захотіли нічого слухати, натомість викликали СОГ оскільки вбачали в діях склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 369 КК України. В результаті вказаних дій працівників поліції він з дитиною не потрапив до лікарні. Повернувшись до дому викликав швидку допомогу, яка госпіталізувала дитину до дитячої лікарні.

Адвокат Іванцов А.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі внаслідок дії ОСОБА_2 в стані крайньої необхідності, пов`язаної з врятуванням здоров`я дитини, що виключає адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним провадження по справі закрити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно зі ст.245 цього Кодексу, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1).

Відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП, передачена за повторне протягом року вчинення порушень, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №656253 від 20.02.2024 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 ПДР України проте працівниками поліції не конкретизовано, який саме підпункт цієї норми було порушено.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язало суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, суд не може самостійно змінювати викладені у протоколі обставини правопорушення, вчинення якого інкримінується особі, а розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення, оскільки, в іншому випадку, буде порушено гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на справедливий суд.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно з вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд бере до уваги вимоги ст. 18 КУпАП, відповідно до якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Аналізуючи наведені обставини та твердження правопорушника щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що за ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

Під час розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

Судом досліджено довідку про надання інформації від 27.02.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 09.12.2023 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, інформація про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національна поліція» відсутня (а.с.5); копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1096718 від 09.12.2023, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.4); довідку лікаря ОСОБА_3 відповідно до якої ОСОБА_4 , 2023 року народження призначено огляд на 19.02-20.02.2024 року (а.с.13); відповідь заступника начальника Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області, відповідно до якої відеозапису обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП відсутній (а.с.19); відповідь заступника начальника Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області, відповідно до якої кримінальне провадження щодо скоєння ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.1 ст.369 КК України закрито за ч.1п.2 ст.284 КПК України (а.с.22); відповідь директора Комунального некомерційного підприємства СОР «Сумський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» від 25.04.2024 відповідно до якої 20.02.2024 року о 20.09 год був здійснений прийом виклику до ОСОБА_4 , привід виклику «повторна блювота» (а.с.23).

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Керуючись, ч.5 ст. 126, п. 1 ч. 4 ст. 247, ст.ст. 247, 251, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ч.4 п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: І. О. Рідзевська