Справа № 161/8892/24
Провадження № 3/161/3317/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 25 липня 2024 року

суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., за участю особи, яка притягується до відповідальності, його захисника адвоката Вороб`я П.О., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали щодо ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 967724 вбачається, що ОСОБА_2 29 квітня 2024 року о 16 годині 20 хвилин за адресою АДРЕСА_1 ( дачний масив «Маяк») вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо дружини ОСОБА_1 , а саме забрав ключі, чим обмежив вільному пересуванні спільно з малолітніми дітьми. За таких обставин дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину не визнав, вказував, що взяв ключі від будинку, які знаходились у вільному доступі на ключниці в коридорі, з метою виготовити дублікат, а дружина мала можливість вільно пересуватись, тому жодних дій, що свідчили б про економічне насильство щодо дружини він не вчиняв.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Вороей П.О. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувала, що 29 квітня 2024 року о 16 годині 20 хвилин за адресою АДРЕСА_1 , де вони проживали з чоловіком і дітьми, ОСОБА_2 забрав ключі від будинку та калітки, які лежали у вільному доступі на ключниці. Вважає, що метою ОСОБА_2 в даному випадку було позбавлення її можливості вільно потрапити в будинок, оскільки він до цього випадку неодноразово виганяв її з помешкання.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком)визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

У справах про домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для стану постраждалої особи настали внаслідок дій кривдника.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Проте, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 поліцейським в порушення вимог ст. 255 КУпАП не зібрано доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема, до матеріалів справи не додано жодного доказу його вчинення, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні докази економічного насилля ОСОБА_2 над своєю дружиною ОСОБА_1 . Натомість, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 могла безперешкодно виходити з будинковолодіння.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутні будь які дії, які б були спрямовані на умисне обмеження потерпілої у вільному пересуванні, тобто вчинення правопорушення економічного характеру.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не зазначено наслідки дій домашнього насильства щодо завдання або можливого завдання шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За наслідком аналізу матеріалів справи та встановлених обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Необхідно також зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, приходжу до висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією зазначеної норми закону. А докази, які містяться в матеріалах справи не є такими, що переконливо свідчать про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

За вказаних обставин, не можна констатувати, що зібрані у справі докази винуватості ОСОБА_2 в скоєнні правопорушенням за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Філюк Т.М.