ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2577/24 Головуючий в 1 інст. Макаров В.О.
Провадження №33/807/631/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шляніна І.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шляніна І.В. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладенно на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції встановив, що 25 лютого 2024 року о 21 год. 05 хв. в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, о. Хортиця, поблизу ЗГТ СК «Славутич» водій транспортного засобу «Volkswagen transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, у результаті чого, внаслідок некерованого руху транспортного засобу, здійснив наїзд на бордюрний камінь, у результаті чого транспортний засіб з`їхав з дороги та перекинувся на правий бік. Унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих не має. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3б, 10.1, 12.1 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Шлянін І.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, однобічно та неповно з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що під час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав пояснення, що за кермом він не перебував, а отже працівниками поліції не були перевірені всі обставини справи, внаслідок чого безпідставно складений протокол. В порушення вимог Інструкції працівниками поліції в протоколі зазначено, що до нього додається опис, при цього не зазначено, що саме входить в цей перелік доказів. Таким чином, дана обставина з самого початку підтверджує факт не ознайомлення ОСОБА_1 на момент складання протоколу з доказами його вини, чим порушено його право на захист. Окрім цього, ОСОБА_1 власноруч в протоколі зазначив, що «доказів перебування за кермом не надано», що додатково підтверджує його не ознайомлення працівниками поліції з матеріалами адміністративної справи. Свідки події в протоколі відсутні. Між тим, до матеріалів справи долучені пояснення свідка ОСОБА_3 .

Посилається на те, що до матеріалів справи долучені лише фрагменти відеозапису. Що ставить під «розумний сумнів» законність дій працівників поліції під час складання адміністративного протоколу та їх дійсності намаганні та бажанні розібратись та встановити винну особу в скоєнні правопорушення. При цьому на відеозаписі зафіксовано як працівник поліції прямо зазначає свідку ОСОБА_3 , що саме написати в протоколі в поясненнях свідка, вказуючи, що нікого біля автомобілю не було, щоб таким чином мати будь-який доказ винуватості ОСОБА_1 , в статусі водія цього транспортного засобу. Разом із цим, суд в своїй постанові послався на пояснення свідка ОСОБА_3 як на доказ провини ОСОБА_1 , при цьому не викликаючи і не допитуючи даного свідка в судовому засіданні, на чому, в тому числі для можливості поставити йому запитання, наполягала сторона захисту.

Вказує, що рапорт працівника поліції не може вважатися належним та допустимим доказом у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки за своїм змістом є лише службовим документом, яким поліцейський інформує своє керівництво.

Звертає увагу суду, що стороною захисту були надані письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , які було долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що саме ОСОБА_4 перебував за кермом транспортного засобу «Volkswagen transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому, забезпечити явку свідка ОСОБА_4 в судове засідання, безпосередньої стороні захисту не надалось за можливе, а судом не прийнято мір для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на чому наполягала сторона захисту.

Стверджує, що працівники поліції без участі ОСОБА_1 склали протокол про адміністративне правопорушення та схему ДТП (самі провели заміри та виміри), як додаток до нього. При цьому, в схемі ДТП зазначено, що «від підпису відмовився», оскільки ОСОБА_1 вважає, що схема не відповідає дійсності і була складена без його участі.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

Клопотання обґрунтовує тим, що копія оскаржуваного рішення стороні захисту не надсилалась, з текстом постанови апелянт ознайомився лише 21 червня 2024 року, коли було забезпечено надання загального доступу до ЄДРСР. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024, постанову суду скасувати, провадження в справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень заявлених в клопотанні адвокатом Шляніним І.В.

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що апелянт за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду адвоката Шлянін І.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово вказував працівникам поліції, що не керував транспортним засобом. Схема з місця ДТП складана за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останнього доставили у заклад охорони здоров`я.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що він виїхав з місць ведення бойових дій зі зброєю, тому залишився на місце пригоди біля транспортного засобу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шляніна І.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

На переконання судді апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цим законом, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до пункту 2.3 б) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 10.1. ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до пункту 12.1. ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Суд на підставі перевірки та належної оцінки зібраних по справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України за наведених у протоколі обставин, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньої-транспортної пригоди.

Правильність такого висновку підтверджується дослідженими у судовому засіданні даними:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 646483 від 25 лютого 2024 року, який було складено за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 лютого 2024 року об 21 годині 05 хвилин, в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, о. Хортиця, поблизу ЗГТ СК «Славутич», де водій транспортного засобу «Volkswagen transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, у результаті чого, внаслідок некерованого руху транспортного засобу, здійснив наїзд на бордюрний камінь, у результаті чого транспортний засіб з`їхав з дороги та перекинувся на правий бік. Унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих не має. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3б, 10.1, 12.1 ПДР України.

- схемою місця ДТП до протоколу, в якій вказане місце розташування транспортного засобу після наїзду на перешкоду, стану дорожнього покриття, освітлення, пошкодження транспортного засобу після ДТП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 який вказав, що він 25 лютого 2024 року приблизно о 21 годині 10 хвилин рухався на своєму транспортного засобу з боку арочного мосту в бік мосту Преображенського. В процесі руху, справа від нього побачив в посадці щось схоже на кузов автомобіля, який був в перевернутому стані, в боковому положенні. Зупинившись та підійшовши, в салоні вказаного транспортного засобу він побачив одного чоловіка, який був в свідомості. Чоловік був одягнутий в куртку по сезону, без головного убору, скоріше за все в зелену флісову кофту. Запитавши, чи потрібна йому допомога, останній відповів, що руки та інше без переломів, прохав не викликати швидку медичну допомогу. Поблизу даного автомобіля, ніяких осіб не перебувало.

- фотознімками з місця дорожньо-транспортної пригоди, на яких зафіксовані механічні пошкодження транспортного засобу та його розташування після дорожньо-транспортної пригоди.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суддя апеляційного суду виходить із наступного.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду було переглянуто відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

При цьому, особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність фіксації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами у справі, які суд не може залишити без уваги.

Оптичний носій інформації у вигляді СД-диску містить відеозаписи з місця події, на якому зафіксовано приїзд працівників поліції на місце дорожньо-транспортної пригоди. На запитання поліцейського, очевидець події вказує, що водій знаходиться в транспортного засобі. Транспортний засіб знаходиться в лісосмузі в перевернутому стані. Водій самостійно евакуюється із транспортного засобу та зазначає, що за кермом була інша особа. При цьому, яка саме особа поясните відмовляється (дослівно: «я не зобов`язаний вам відповідати» час відеозапису 03.12.00 год.). Разом із цим, на місці події відсутні інші особи, окрім свідків та працівників поліції. Слід зазначити, що на протязі тривалого часу з початку відео фіксації події до її закінчення, жодної особи, яка б заявили про керування ним транспортним засобом Volkswagen transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 не з`явилось.

Відомості відео фіксації узгоджуються з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 і жодні сумніви в їх достовірності у судді апеляційного суду відсутні.

Отже, на переконання судді апеляційного суду, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний в протоколі час та місці не викликає сумніву.

На доводи сторони захисту, що схема ДТП не відповідає дійсності та складалась без участі ОСОБА_1 слід зазначити, що підстав вважати відомості, зазначені в схемі місця ДТП неналежним та недопустимим доказом в апеляційного суду немає. Схема складена уповноваженою на те особою, належним чином оформлена у відповідності до нормативних приписів, а дані схеми відповідають іншим відомостями, що містяться в матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що рапорт працівника поліції не може бути доказом, то дійсно рапорт працівника поліції не може бути доказом, але в даному випадку рапорт не суперечить протоколу про адміністративне правопорушення, письмовим поясненням свідка ОСОБА_3 відеозапису, які містяться в матеріалах справи.

Щодо не прийняття до уваги клопотання, наданого захисником у вигляді пояснень ОСОБА_4 , то суддя апеляційного суду констатує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.

Також суддя зауважує, що пояснення свідка ОСОБА_4 не сприймалися безпосередньо судом першої інстанції, його особистість судом не встановлювалася, оскільки сторона захисту не забезпечила явку даного свідка в судове засідання, про що особисто зобов`язувалась.

При цьому пояснення ОСОБА_4 наявні лише у письмовому вигляді та, за їх змістом, відібрані адвокатом Шляніним І.В.

Вказані обставини ставлять під сумнім відповідність письмових пояснень ОСОБА_4 дійсним обставинам справи, оскільки не відповідають принципу безпосередності дослідження доказів судом, а тому об`єктивно викликають сумніви.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання судді апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Суддя апеляційного суду вважає, що суддею районного суду при обранні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення дотримано вимоги ст. 33 КУпАП.

Отже, наведені в апеляційній скарзі твердження правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах доводів апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Шляніну Ігорю Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Шляніна Ігоря Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/2577/24