ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6741/23 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 33/818/1249/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бережного Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бережного Г.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 18.11.2023 року о 16:18 год. за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, буд. 17, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння(запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна шкіряного кольору покриву обличчя) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Бережний Г.В. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а тому вважав, що останній не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказував що стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Поряд з цим захисник вважав, що працівники поліції незаконно зупинили автомобіль «Мітсубісі». Вказував, що відеозапис бодікамери працівника поліції не є безперервним. Вказував, що працівники поліції незаконно пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору Драгер, який вони не мали права використовувати. Зазнача на порушення працівниками поліції проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Бережного Г.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія; акті огляду на стан сп`яніння; рапорті працівника поліції, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 18.11.2023 року об 16:18 год. керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатору Драгера проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 4), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили йому зміст цього протоколу, від отримання копії якого він відмовився.

Тобто ОСОБА_1 достеменно знав, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП відсторонення від керування транспортними засобами, а також огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено у вищестощий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовував ці заходи, або до суду.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, ОСОБА_1 скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та відсутність рішень відповідних компетентних органів щодо неправомірності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк.8) вбачається, що 18.11.2023 року в ході несення служби в складі екіпажу 4052 в ході відпрацювання орієнтування від оператора 102 зареєстровано в ХСЄО № 13478 в УПП в Харківській області щодо нетверезого водія за кермом автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Харків, пр-т Петра Григоренка, буд. 21, вищезазначений автомобіль було виявлено та зупинено за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, буд. 17 за кермом перебував водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого в ході перевірки документів були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, проте водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер 7510 або в мед. Закладі в лікаря - нарколога водій відмовився. За даним фактом на водія було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, суд апеляційної інстанції розцінює такі відомості такі, що відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції рухаються на службовому автомобілі за автомобілем «Мітсубісі» та зупиняють його за допомогою спеціальних засобів. Підійшовши до водійського місця працівники поліції виявили, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 . Також вбачається, що ОСОБА_1 не надавав працівникам поліції свої документи і його особа була встановлена за допомогою службового планшету. Особисто ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував автомобілем. Також він повідомляв працівників поліції що він є ОСОБА_1 .

Такі відомості. поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, а отже саме він був водієм цього автомобіля.

Кім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер або у закладі охорони здоров`я. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а також можливість відмови від проходження та наслідки такої відмови. Після неодноразових запитів працівників поліції у ОСОБА_1 щодо бажання пройти огляд на стан сп`яніння, останній відмовився. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також повідомили, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що було йому зрозуміло.

Належить врахувати, що законодавець у ч.1 ст. 130 КУпАП передбачив відповідальність не лише за керування у стані сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта, які суд апеляційної інстанції вважає суб`єктивними та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей розписки ОСОБА_2 від 18.11.2023 року (арк. 7) вбачається, що він приймає під керування автомобіль Міцубісі Лансер, д.н.з. НОМЕР_1 від ОСОБА_1 і зобов`язався доставити його до місця стоянки.

Такі відомості розписки свідчать про те, що працівники поліції дійсно відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом внаслідок виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апелянта про те, що алкотестер Драгер 7510 не мав використовуватись працівниками поліції є недоречними, оскільки ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і з використанням газоаналізатора, а також і в закладі охорони здоров`я, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляли водія ОСОБА_1 про те, що є повідомлення від громадян про те, що автомобіль, яким він керував нещодавно виїхав з двору, а водій, який ним керував перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Такі відомості відеозапису узгоджуються з відомостями, які зафіксовані у рапорті працівника поліції та не спростовуються будь-якими іншими фактичними відомостями, а тому суд дійшов висновку, що вони заслуговують на увагу та вочевидь спростовують твердження апелянта щодо незаконності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до розпорядження начальника Харківської обласної військової адміністрації від 21.03.2022 року, з 21 березня заборонено на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосереждження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.

Під час здійснення працівниками поліції відеофіксації події воєнний стан на території Харківської області продовжував діяти, а тому в діях працівників поліції не вбачається порушення порядку здійснення відеофіксації поді за участю ОСОБА_1 , оскільки саме спілкування з ОСОБА_1 стосовно виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, а також його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, - чітко зафіксовані на цьому відеозаписі.

Належить взяти до уваги, що з відомостей цього відеозапису вбачається що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що він вживав алкогольні напої, оскільки в нього померла близька людина, що вочевидь підтверджує існування ознак алкогольного сп`яніння як були виявлені працівниками поліції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Бережного Г.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 липня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков