Справа № 438/1747/24
Провадження № 3/438/814/2024
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 жовтня 2024 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого трактористом ВАТ «Укрнафта»,

за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2, ч.1 ст.130, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та представника адвоката Романського С.І.-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 130144 від 15 вересня 2024 року, зокрема опис установлених даних: 15.09.2024 22:09:00 м.Борислав, вулиця Тустановецька, 144, водій гр. ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Ford Escort з ДНЗ НОМЕР_1 у м.Борислав, по вул. Тустановецька, та не виконав вимогу поліцейського яку здійснено шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору разом із увімкненням спеціального світлового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-2 КУпАП.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 557461 від 15 вересня 2024 року, зазначено, 15.09.2024 близько 22:10 год. У м.Борислав про вул. Тустановецька водій гр. ОСОБА_1 вчинив злісна непокора законному розпорядженню поліцейського ОСОБА_2 при виконанні ним службових обов`язків в охороні громадського порядку, а саме не виконав про зупинку ТЗ за порушення ПДР, а також не виконав законну вимогу вийти з автомобіля та заглушити його, чим порушив підпункт 7 частини 1 ст.18 ЗУ «Про дорожній рух» .

Крім цього, встановлено 15 вересня 2024 року близько 22 год. 09 хв. у м.Борислав, вулиця Тустановецька, 144, водій гр. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Escort, державний номерний знак НОМЕР_1 з явним ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження тесту на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, на місці зупинки або у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Відмова особи, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Бориславського міського суду Львівської області від 11 жовтня 2024 року дані справи об`єднано в одне провадження та присвоєно №438/1747/24 провадження № 3/438/814/2024.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2, ч.1 ст.130, 185 КУпАП. Пояснив, що дійсно 15 вересня 2024 року після 22 год керував автомобілем Ford Escort, державний номерний знак НОМЕР_1 . Був зупинений працівниками поліції поряд місця проживання м.Борислав, вул. Тустановецька, 144. Жодної непокори працівникам поліції не вчиняв. Вважав вимоги працівників поліції щодо вимкнення двигуна автомобіля незаконними, пояснив працівникам поліції, що виконав їх вимогу про зупинку автомобіля оскільки не бачив та не чув проблискового маячка синього та червоного кольору разом із увімкненням спеціального світлового сигналу. Далі, на вимогу працівників поліції надав останнім відповідні документи. Натомість працівники поліції силою заставили ОСОБА_1 вийти з автомобіля та виключити двигун автомобіля. Після чого ОСОБА_1 було доставлено у службове приміщення відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, де було запропоновано пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 наголосив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. В результаті був складений відповідний протокол, був позбавлений можливості ознайомитись із його змістом.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Романський С.І. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-2, ч.1 ст.130 та 185 КУпАП. Зазначив , що ОСОБА_1 15 вересня 2024 року близько 22 години адміністративних правопорушень, передбаченого ст.ст. 122-2, ч.1 ст.130 та 185 КУпАП, жодних свідків вказаних подій не було, ні на місці події, ні при складанні поліцейськими документів на ОСОБА_1 , як і не велась повна і безперервна фіксація вказаних подій. Також працівниками поліції не зазначено конкретно частину ст. 122-2 КУпАП за якою притягують ОСОБА_1 до відповідальності. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не порушував вимоги п.2.5 ПДР, вину він не визнає і не визнавав, оскільки у зазначену у протоколі дату та час у м.Бориславі по вул. Тустановецькій,144 не керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння чи в стані алкогольного сп`яніння, він не керував даним транспортним засобом і його працівники поліції не зупиняли 08.01.2024 р. на даному автомобілі. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 у встановленому порядку не відмовлявся 15 вересня 2024 року пройти відповідний медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «на місці т.з в. зупинки» та в медичному закладі, працівники поліції у встановленому порядку та при наявності двох свідків не пропонували і не вимагали пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння «на місці зупинки» з використанням технічних засобів та в медичному закладі, матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВВ №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області складені працівниками поліції незаконно і такі не відповідають вимогам чинного законодавства України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння 15 вересня 2024р. працівники поліції намагались провести з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, тому просить закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та представника адвоката Романського С.І., дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Також, необхідно зазначити, що ст. 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Санкція частини 1 статті 122-2 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст. 122-2 КУпАП невиконання вимог уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши відео із службового автомобіля, вбачається переслідування близько 15-20 секунд службовим автомобілем із увімкненим проблисковим маячком синього та червоного кольору автомобіля марки Ford Escort, державний номерний знак НОМЕР_1 . З нагрудної боді камери поліцейського, вбачається лише застосування силового впливу працівниками поліції до особи, яка перебуває у транспортному засобі, повністю відсутні докази що ОСОБА_1 вчинив злісна непокора законному розпорядженню поліцейського ОСОБА_2 при виконанні ним службових обов`язків в охороні громадського порядку, а саме не виконав про зупинку ТЗ за порушення ПДР, а також не виконав законну вимогу вийти з автомобіля та заглушити його.

Відповідно за відсутності в матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, суддя вважає, що відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122-2 КУпАП в діях останнього. Крім цього, звертаю увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення, що складений стосовно ОСОБА_1 не зазначено частину ст. 122-2 КУпАП, не викладено взагалі об`єктивну сторону даного правопорушення.

Далі, диспозицією ст.185 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП, злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а також доводи захисника, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, виходячи з наступного.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій ОСОБА_1 не виконав законну вимогу поліцейського, зокрема не виконав про зупинку ТЗ за порушення ПДР, а також не виконав законну вимогу вийти з автомобіля та заглушити його, чим порушив підпункт 7 частини 1 ст.18 ЗУ «Про дорожній рух».

Звертаю увагу на те, що ст.18 Закону України визначено основні обов`язки та права пасажира, зокрема пасажир, тобто особа, яка користується транспортним засобом, але не причетна до керування ним, зобов`язаний:, на вимогу поліцейського вийти з транспортного засобу саме пасажира транспортного засобу.Частину першу статті 18 доповнено абзацом сьомим згідно із Законом № 1231-IX від 16.02.2021.

Будь-яких інших, належних та переконливих доказів вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в тому числі відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який відмічений як додаток до протоколу, суду не надано.

Таким чином, обставини викладені у протоколі не відповідають складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та не підтверджуються доказами наявними в справі. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 185 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 185 КУпАП, є недоведеною.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого як ст.122-2 КУпАП так і ст. 185 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ст. 185 КУпАП та ст.122-2 КУпАП, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП та ст. 185 КУпАП.

Щодо притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлено відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на невизнання водієм ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, вчиненому при вище викладених обставинах повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме:

Із оглянутого у судовому засіданні відео на СД-диску, долученого до матеріалів справи вбачається на відеозаписі нагрудної боді камери поліцейського, вбачається що у службовому приміщенні працівник поліції вказує про наявність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Працівник поліції пропонує пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Поліцейський неодноразово пропонує пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння та повідомляє про необхідність проходження відповідного огляду, а також вказує, що відмова від такого проходження прирівнюється до керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції роз`яснив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Натомість ОСОБА_1 не заперечуючи проходження відповідного огляду, фактично огляд на стан алкогольного сп`яніння не пройшов.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Романський С.І. на час розгляду суду не надали.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі- ПДР) зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту переглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівники поліції переслідували транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у інспектора виникла підозра про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, тому останньому було кілька раз запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння після адміністративного затримання, від чого водій фактично відмовлявся. Наслідки такої відмовити теж було неодноразово роз`яснено.

Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто йому було відомо про поставлене у провину правопорушення.

Факт керування транспортним засобом Ford Escort, державний номерний знак НОМЕР_1 15 вересня 2024 року близько 22 год.09 хв. у м.Борислав, вулиця Тустановецька, 144, підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що на записі з відеореєстратора патрульного автомобіля зазначено час і дата , що відповідає таким у протоколі. Відображення подій з відеореєстратора послідовно продовжилось на відеозаписі з боді камери, тобто події, які мали місце 15 вересня 2024 року та поставлені у провину ОСОБА_1 , відбувалися та фіксувалися у хронологічній послідовності, а не відображення їх реального часу є технічною неточністю, яка не впливає на сутність подій. На відеозаписі безперервно та повно зафіксовано відмову водія від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння від повідомлення причин зупинки, неодноразового пропонування пройти огляд, роз`яснення прав, наслідків відмови і до повідомлення про складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, суд критично ставиться до тверджень сторони захисту про те, що на відеозаписі не відображено складення процесуальних документів, а тому він є неналежним доказом, оскільки ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачає необхідності зазначення у ній такої інформації. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та відповідно до п. 9 Інструкції містить у собі всі необхідні відомості.

Отже, враховуючи, що судом не встановлено недотримання працівником поліції вимог ст. 254, 255, 256 КУпАП при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та фіксація відмови ОСОБА_4 від нього були проведені працівниками поліції з дотриманням процедури, суддя, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, на вимогу поліцейського відмовився пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація, на думку суду, не являються сумнівними, узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також наслідки вчиненого ним правопорушення, ставлення його до скоєного, вважаю за необхідне застосувати відносно нього адміністративне стягнення у виді накладання адміністративного штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» Судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Судом не встановлені обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 130, 251, 252, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України судовий збір на користь держави в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Роз`яснити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, що у разі несплати штрафу в установлений ст.307 КУпАП строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем його проживання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до вимог ст.308 КУпАП з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП; витрати на облік зазначених правопорушень.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до адміністративної відповідальності за ст.122-2 та 185 КУпАП у зв`язку за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 таст.185 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області.

Суддя: Андрій СЛИШ