Провадження № 33/4808/1001/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року з клопотанням про продовження строку на апеляційне оскарження,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір (а.с. 33-35).

27 серпня 2024 року на вказану постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу (а.с. 40-42), яку повернуто згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року (а.с. 44).

09 вересня 2024 року від ОСОБА_1 повторно надійшла апеляційна скарга на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року (а.с. 49-50), яку повернуто згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року (а.с. 52-53).

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в черговий раз направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 13 серпня 2024 року з клопотанням про продовження терміну на апеляційне оскарження (а.с. 64-66), постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу (а.с. 68-69).

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в черговий раз направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 13 серпня 2024 року з клопотанням про продовження терміну на апеляційне оскарження (а.с. 81-84).

Апеляційним судом в попередніх постановах було наголошено на тому, що пропущений строк може бути поновлений виключно лише у разі його пропуску з поважних причин.

Ознайомившись зі змістом наявних у справі копій апеляційних скарг ОСОБА_1 в частині зазначених ним причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 13 серпня 2024 року вважаю наступне.

Незважаючи на неодноразову відмову апелянту у поновленні строку, за викладених ним вище причин пропуску строку, попередніми постановами суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 в черговий раз подав апеляційну скаргу з зазначенням аналогічних причин пропуску строку на апеляційне оскарження: 1) постанова суддею винесена без його участі; 2) ОСОБА_1 з 10 серпня по 10 вересня 2024 року він перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я міст Івано-Франківська та Львова.

Дослідивши надані суду матеріали в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю за необхідне наголосити на тому, що законодавчо врегульоване право особи на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, не позбавляє обов`язку осіб, добросовісної реалізації вказаного права, а також обов`язку діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб не зловживати ними.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то неодноразове подання апеляційних скарг з клопотанням про поновлення строку ОСОБА_1 з аналогічними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 13 серпня 2024 року, без будь-якого документального підтвердження, розцінюю як зловживання останнім наданим йому законом право на повторне звернення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (пункт 22), суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Оскаржену постанову винесено 13 серпня 2024 року, десятиденний строк для подання апеляційної скарги, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, тривав до 23 серпня 2024 року включно.

Як вбачається зі штампу на поштовому конверті, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подає 15 жовтня 2024 року - з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Перевіривши доводи апелянта, доходжу висновку про те, що наведені у клопотанні обставини, на які ОСОБА_1 посилається, як на причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді не підтверджені доказами.

Як свідчить зміст оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції. Проте йому було достовірно відомо про розгляд справи у суді, оскільки ОСОБА_1 знав про складення протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), від підпису якого він відмовився. Суд першої інстанції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи (а.с. 17, 26, 27, 32).

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Про поважність причин для поновлення строку на апеляційне оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду з апеляційною скаргою, яку можна змінювати та доповнювати, протягом встановленого законом строку, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 намагався дізнатися про результати судового розгляду з метою реалізувати процесуальну можливість звернутися з апеляційною скаргою у встановлений законом строк, або існували обставини, які перешкоджали скористатися таким правом.

У своєму клопотанні ОСОБА_1 хоч і стверджує, що перебував на лікуванні, однак жодних медичних документів, які б підтверджували вказану ним обставину не подає.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Інших об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови судді у визначений законом строк, ОСОБА_1 не наведено, а тому у поновленні пропущеного строку належить відмовити.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Повторно наголошую, що закон пов`язує право особи на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення з моменту її винесення.

Приймаючи до уваги, наявність постанов апеляційного суду, якими вже вирішувалось питання про розгляд клопотань ОСОБА_1 про поновлення строку з аналогічних підстав, та за відсутності у повторному клопотанні ОСОБА_1 обставин, які б могли служити підставами для висновку про те, що цей строк було пропущено з поважних причин, доходжу висновку про відсутність поважних підстав для поновлення строку на оскарження постанови суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

В попередніх постановах апеляційного суду апелянту було роз`яснено, що повернення апеляційної скарги, не позбавляє його права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, при цьому, такі обставини не можуть слугувати меті особи щодо оскарження судового рішення без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, й без підтвердження причин пропуску строку належними, допустимим та достатніми доказами.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити особі, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло