ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 33/819/213/24 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

судді: Воронцової Л.П.,

при секретарі: Олійник К.О.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2024 року, ухвалену під головуванням судді Іванцової Н.К., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнено судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 24 червня 2024 року о 09 год. 34 хв. по вул. Бериславське шосе, 11 в м. Херсоні, керував транспортним засобом HAFEi HF, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував його пояснення та пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння в умовах крайньої необхідності, оскільки поспішав забрати останню з зони ризику ймовірних обстрілів, що є більш значним, ніж проходити освідування на стан наркотичного спяніння. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки з метою усунення небезпеки він не міг негайно прибути до закладу охорони здоров`я.

Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, у ній викладених, просив скасувати постанову суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 141562 від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 24 червня 2024 року о 09 год. 34 хв. по вул. Бериславське шосе, 11 в м. Херсоні, керував транспортним засобом HAFEi HF, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився під час безперервної відеофіксації на бодікамери: 470075, 474950, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 направлено до КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився.

Відповідно до відеозапису події від 24 червня 2024 року, ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в медичному закладі неодноразово відмовився.

Згідно з довідкою інспектора ІІ категорії відділу адміністративної практики УПП в Херсонській області ДПП Я. Трикоз, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 від 03 серпня 2023 року.

Відповідно до розписки від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 , після складання відносно нього протоколу, передав ОСОБА_3 керування транспортним засобом HAFEi HF, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позиція апеляційного суду

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статтей 245, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував обставини події, дослідив і належним чином оцінив докази та дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП визначено порядок проведення огляду на стан сп`яніння. При цьому, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , факт відмови від проходження медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Як на підставу скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення ОСОБА_1 посилається на умови крайньої необхідності, в яких він діяв.

Обґрунтовуючи вказані обставини, ОСОБА_1 зазначає причину відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння необхідністю забрати ОСОБА_2 з зони ризику ймовірних обстрілів, що є більш значним, ніж проходження медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Проте, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 не надав доказів того, що його дії були спрямовані на відвернення реальної небезпеки життю чи здоров`ю ОСОБА_2 . Сам по собі факт віднесення Херсонської територіальної громади до зони бойових дій не свідчить про реальну загрозу життю ОСОБА_2 та можливість її відвернення ОСОБА_1 . Загроза життю має бути реальною, а не уявною та виходити із об`єктивних обставин та причин, які можуть бути підтвердженими об`єктивними, а не вірогідними фактами чи обставинами. Суб`єктивне уявлення про факт загрози життю ОСОБА_2 не може бути підтвердженим лише віднесенням міста Херсона до зони бойових дій та ймовірністю потенційних обстрілів, а повинен підтверджуватись саме реальною загрозою життю чи здоров`ю людини (наприклад реальний обстріл міста чи району, в якому особа знаходиться).

Доказів того, що ОСОБА_2 перебувала в районі, де відбувався реальний обстріл чи існували інші загрози її життю, суду не надано.

Відтак обставини, на які посилається апелянт щодо здійснення правопорушення в умовах крайньої необхідності, суд вважає неспроможними, оскільки в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була пов`язана з усуненням ним небезпеки, яка загрожувала життю і здоров`ю ОСОБА_2 , і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута в інший спосіб, ніж відмова від проходження огляду на стан сп`яніння., наприклад/ викликом таксі для ОСОБА_2 .

Тобто, не встановлено даних, які б свідчили про існування такої загрози, яка була викликана необхідністю у ОСОБА_1 відмовлятися від проходження ним огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та порушувати вимоги п. 2.5 ПДР.

У даному випадку, позиція апелянта про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, не узгоджується з вимогами закону та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з усуненням передбаченої ст. 18 КУпАП небезпеки.

За таких обставин доводи апелянта є безпідставними та розцінюються, як обраний ним спосіб захисту, спрямований на уникнення адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

За таких підстав, твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному статтями 251, 252 КУпАП, та є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції статті правопорушення, тому підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі немає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2024 року - залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.П. Воронцова