ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Тарасевича Сергія Валерійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника Тарасевича С. В.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 16.07.2023 року о 23 год. 35 хв. у м. Дніпрі,пров. Зимовий біля буд. 2, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 407, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння.Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alkotestdrager6820,прилад №0122, результат - 2,38%, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбаченеч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку оскарження захисник зазначає, що оскаржена постанова суду першої інстанції з виправленою опискою до неї в частині дати ухвалення рішення (замість 17.01.2024 виправлено на 23.09.2023) була постановлена без участі ОСОБА_1 та його захисника, її копія не вручалася та не направлялася в установленому законом порядку. В Єдиному реєстрі судових рішень дана постанова, як і постанова про виправлення описки, були опубліковані майже зі спливом одного року після фактичної дати їх ухвалення. Повний текст постанови отриманий лише 09.10.2024 шляхом ознайомлення з матеріалами справи, про що міститься відмітка. На думку захисника, строк оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність, необґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка винесена з порушенням норм чинного законодавства, а також ухвалена поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, що є підставами для її скасування та закриття провадження у справі. Постанова суду була фактично ухвалена після спливу одного року з дня вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, яке мало місце 16 липня 2023 року. Матеріали до суду першої інстанції надійшли 25.07.2023, судове засідання було відкладено на 29.09.2023 на 09.45 годину, проте після укладення договору 26.09.2023 між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням, захисник 28.09.2023 подав до суду клопотання про відкладення даного судового засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, що підтверджується відміткою канцелярії суду. Проте матеріали справи не містять даного клопотання захисника, а в оскарженій постанові суд зазначив, що ОСОБА_1 та захисник повідомлені належним чином та клопотань про відкладення судового засідання не подавали, що не відповідає дійсності.

В подальшому жодних викликів та повідомлень щодо наступної дати сторони не отримували, а постанова суду від 17.01.2024 та постанова про виправлення описки до неї від 29.09.2023 в частині дати ухвалення були опубліковані після спливу майже рік з дня останнього судового засідання.

При цьому наголошує, що станом на 02.10.2024 на офіційному веб-порталі Судова влада України в розділі Стан розгляду справ міститься інформація, що дана справа призначена до судового розгляду на 29.09.2023 на 09.45 годину.

На думку захисника, вказані обставини свідчать, що постанова суду була складена заднім числом, після спливу строку, визначеного абзацом 6 ст. 38 КУпАП.

Крім того, зазначає, що тим же складом суду першої інстанції розглядалося 5 адміністративних справ стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124, 130 КУпАП, засідання по яким були призначені на 29.09.2023 о 09.45 годині, за результатами розгляду яких було винесено постанову від 29.09.2023 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, де зазначив суд, що від захисника було подано клопотання про відкладення судових засідань, однак суд не визнав причини неявки захисника поважними. Вказане свідчить, що в оскарженій постанові умисно суд не зазначив про наявність клопотання щодо відкладення судового засідання.

Також в обґрунтування своїх доводів посилається на практику ЄСПЛ та Верховного Суду.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився. Захисник в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності та за участю його захисника.

Захисник підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Перевіривши доводи клопотання захисника про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження та можливості його поновлення апеляційний суд дійшов висновку про його обґрунтованість. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 1, 8, 9 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі Лучанінова проти України, № 16347/02, пункти 38-40, рішення від 9 червня 2011 року, ЄСПЛ, вирішуючи питання прийнятності скарги заявниці, зазначив наступне.

Суд зауважує, що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом, - штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру.

Відповідно Суд доходить висновку, що стаття 6 Конвенції є застосовною у цій справі та відхиляє заперечення Уряду у цьому відношенні.

В даному рішенні ЄСПЛ також зазначив (пункт 61), що у цьому контексті Суд повторює, що стаття 6 Конвенції у цілому гарантує обвинуваченому право на ефективну участь у кримінальному провадженні (див. рішення у справі «Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom) [ВП], заява № 28901/95, п. 60, ECHR 2000-II).

У справі «Газізов проти Росії», рішення від 24 липня 2018 року ЄСПЛ нагадав про те, що право обвинуваченого особисто брати участь у судовому розгляді є основоположним елементом справедливого судового розгляду.

Стаття 6 Конвенції у цілому гарантує право обвинуваченого на ефективну участь у кримінальному процесі (Murtazaliyeva проти Росії [ВП], § 91). Загалом, вона включає, зокрема, не лише його або її право бути присутнім, але й заслуховувати та спостерігати за провадженням.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначені вище положення процесуального закону та відповідні висновки ЄСПЛ судом першої інстанції не були дотримані в повній мірі.

Як видно з матеріалів справи, вони надійшли до суду першої інстанції 25 липня 2023 року, судовий розгляд був призначений на 29 вересня 2024 року.

Відповідно до долучених до апеляційної скарги матеріалів, після укладення договору 26.09.2023 між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням, захисник 28.09.2023 подав до суду клопотання про відкладення даного судового засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, що підтверджується відміткою канцелярії суду. Проте матеріали справи не містять даного клопотання захисника, а в оскарженій постанові суд зазначив, що ОСОБА_1 та захисник повідомлені належним чином та клопотань про відкладення судового засідання не подавали, до суду не прибув з невідомих причин, що свідчить про небажання брати участі в розгляді справи.

Разом з цим матеріалами справи підтверджено, що тим же складом суду першої інстанції розглядалося 5 адміністративних справ стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124, 130 КУпАП, засідання по яким були призначені на 29.09.2023 о 09.45 годині та за результатами розгляду яких було винесено постанову від 29.09.2023 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, де зазначив суд, що від захисника було подано клопотання про відкладення судових засідань, однак суд не визнав причини неявки захисника поважними.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, залишив поза увагою подане захисником клопотання про відкладення судового засідання, не забезпечив її право особисто приймати участь в судовому засіданні, надавати пояснення, докази та іншим чином реалізувати своє право на захист.

Зазначені висновки щодо необхідності дотримання права особи особисто брати участь у судовому розгляді, як одного з аспектів права на справедливий суд, корелюються з висновками ЄСПЛ у справі Лучанінова проти України, № 16347/02, пункт 58, в якій ЄСПЛ вказав, що хоча вибір найбільш доцільного способу врегулювання ситуацій, коли особа, яка притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, не з`являється до суду, належить саме національним судам, Суд вважає, що заходи, до яких у цій справі вдався суд, які обмежили право заявниці на публічний розгляд її справи, не були «суворо необхідні» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, рішення суду про розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за наявності клопотання про його відкладення з поважних причин, апеляційний суд вважає таким, що винесене з істотним порушенням процесуального закону, що в даному випадку є підставою для скасування постанови місцевого суду, а відповідні доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому постанова суду ОСОБА_1 взагалі не надсилалася, а направлена до Єдиного реєстру судових рішень для оприлюднення 23 серпня 2024 року, тобто після спливу майже рік з моменту її прийняття.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції направив на виконання оскаржену постанову 09 жовтня 2024 року, тобто після спливу понад рік з моменту її винесення і коли вже не може бути виконана, в той час як за вимогами ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, а згідно зі ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Розгляд апеляційним судом справи по суті.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується зібраними та наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності, зокрема протоколом серії ААД №513921 від 17 липня 2023 року, відповідно до якого 17.07.2023 о 23.35 годині у м. Дніпро, пров. Зиновій біля буд. 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Пежо 407 днз НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Алкотест Драгер 6820, результат якого позитивний 2,38 проміле, роздруківкою до приладу Драгер з позитивним результатом 2,38 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з результатом огляду 2,38 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився,поставивши свій підпис, відеозаписом.

Разом з тим, при вирішення питання про вид та розмір адміністративного стягнення, апеляційний суд враховує положення ч. 6 ст. 38 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Як встановлено апеляційним судом правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 17 липня 2023 року, тому строк накладення адміністративного стягнення на день розгляду справи апеляційним судом та винесення постанови 13 грудня 2024 року, закінчився.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на вимоги ст. ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, а адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду апеляційним судом справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 7, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Тарасевича Сергія Валерійовича задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Тарасевича Сергія Валерійовича задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року про виправлення описки скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун