Справа № 727/8043/24
Провадження № 3/727/2628/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Суддя Шевченківського райсуду м. Чернівці Смотрицький В.Г. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

Встановив:

ОСОБА_1 23.07.2024 року о 11.40 годині при розгляді справи про порушення ПДР в м. Чернівці по вулиці Героїв Майдану, 43, не надав для ознайомлення жодного документа, в тому числі посвідчення водія, неодноразово ігноруючи вказівки поліцейського, який виконував свої обов`язки, а саме капрала поліції ОСОБА_2 , чим вчинив злісну непокору поліцейському при виконанні ним службових обов`язків.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пилип`юк О.М. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до таких висновків.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26.06.1992 року за №8 злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №847086 від 23.07.2024 року доданий відеозапис з нагрудних бодікамер працівників поліції.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено по вул. Героїв Майдану, роз`яснено причину зупинки транспортного засобу, а саме порушення вимог дорожнього знаку, який забороняє рух ліворуч. На вимогу водія, працівники поліції надали йому для ознайомлення відеозапис авто реєстратора, який знаходиться у патрульному автомобілі, із якого дійсно вбачається, що водій здійснив поворот ліворуч із вул. Канівської на вул. Героїв Майдану. Після цього водію пред`явлено вимогу про надання для ознайомлення посвідчення водія. ОСОБА_1 відмовився пред`являти документи, пояснюючи це своєю незгодою із фактом вчинення ним правопорушення. Водій заявив, що буде надавати документи виключно в присутності адвоката, якого працівники поліції зобов`язані йому надати безоплатно. Працівник поліції пояснив водію, що обов`язок пред`явлення документів водія жодним чином не кореспондується із присутністю адвоката. У свою чергу, після зупинки транспортного засобу, працівником поліції надано достатній обсяг доказів вчинення водієм адміністративного правопорушення. Повторно та неодноразово пред`являв законну вимогу про необхідність пред`явлення водієм посвідчення водія, однак останній неодноразово відмовлявся її виконувати. При цьому працівник поліції надав водію достатньо часу, який він вимагав з метою скористатись професійною правничою допомогою адвоката. Варто зауважити, що водій, все таки надав для огляду посвідчення водія, однак зробив це після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У матеріалах справи міститься також копія постанови про адміністративне правопорушення серії БАВ № 216834 від 23.07.2024, водій ОСОБА_1 о 23.07.2024 року о 10 годині 28 хвилин на перехресті вулиць Канівської та Героїв Майдану, керуючи автомобілем «Фольцваген кадді», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2. «Рух праворуч» та здійснив рух ліворуч, чим порушив вимоги п. 8.4.Г ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. При цьому, під час перевірки документів, водій не пред`явив їх у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці по справі №726/2467/24 від 15.10.2024 року, яка була надана судді адвокатом, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №216834 від 23.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесену поліцейським взводу № 1 РТОР УПП в Чернівецькій області, капралом поліції ОСОБА_2 скасовано та провадження у справі закрито.

Однак, в рішенні суду від 15.10.2024 року наголошено, що «судом не вбачається процесуальних порушень з боку працівників поліції, а тому в цій частині доходить висновку про неправомірність відмови водія від пред`явлення документів, визначених п. 2.1. ПДР України. Варто також наголосити, що водію було пред`явлено доказ на якому зафіксовано здійснення ним повороту ліворуч на вищевказаному перехресті, а сама по собі незгода водія із такими доказами, заперечення факту вчинення ним діяння, оцінка і тлумачення змісту таких доказів на власний розсуд не заперечує обов`язок пред`явити необхідний обсяг документів на законну вимогу працівника поліції».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З зазначеним правом поліцейського вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи кореспондується передбачений п.2.4 Правил дорожнього руху обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки документи.

Так, вищезазначений відеозапис містить достовірні дані про дії водія ОСОБА_1 та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу й складання протоколу про адміністративне правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП.

До того ж інформація, яка міститься на відеозаписі, є достатньою для висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Вимога працівників поліції була законною та ґрунтується на положеннях п. 3 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», відтак ОСОБА_1 був зобов`язаний її виконати, однак останній знехтував цим, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

Більш того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано, свідомо, умисно документи їм не надавав. А зробив це після розгляду справи про адміністративне правопорушення..

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Водночас, суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Докази, які наявні в матеріалах адміністративного провадження дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у цих доказах, не встановлено.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, суд вважає, що вдіях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбачений ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, враховуючи, що правопорушення вчинено 23.07.2024 року, а 23.10.2024 року закінчився трьохмісячний строк для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважаю, провадження в справі повинно бути закрите.

Керуючись ст.ст. 38, 185, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

Постановив:

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: