Справа № 751/5267/24
Провадження №3/751/2260/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Клименко К.Є.

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Шолох О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

В с т а н о в и в :

08.06.2024 в 00 год 44 хв в м. Чернігів на вул. Івана Мазепи, 1, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota Corola д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою приладу Drager ARHE-0221 результат позитивний 0,96‰ З результатом водій не погодився, зі згоди водія огляд на визначення стану сп`яніння проводився у лікаря-нарколога КНП «ЧОПНЛ». Результат огляду алкогольне сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «ЧОПНЛ» № 472 від 08.06.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину визнала та пояснила, що в той день вони святкували випускний вечір її сина. Коли вона пішла додому, син ще залишався святкувати. Близько 23.00 год він зателефонував і повідомив, що пошкодив ногу, таксі на виклик відмовляється їхати, а тому він буде перечікувати комендантську годину у підземному переході. Крім того, його телефон розрядився і вона втратила зв`язок із сином. Хвилюючись за сина вона пішла до сестри, щоб та поїхала разом з нею його забрати. Сестра відмовилась, оскільки не мала належного досвіду керування транспортним засобом. У зв`язку з цим вона вимушена була сісти за кермо і вони поїхали шукати сина. На зворотному шляху їх зупинили поліцейські, виявили ознаки алкогольного сп`яніння і запропонували пройти огляд. Вона пройшла спочатку на місці зупинки, а у подальшому в лікарні, оскільки у неї були сумніви щодо правдивості результату огляду. Вказала, що не почувала себе в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживала алкоголь в невеликій кількості і близько 18.00 год. Зазначила, що вона сама виховує двох дітей, один з яких є студентом, просила не позбавляти її права керування транспортним засобом.

Захисник у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 дійсно визнає факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але вона діяла у стані крайньої необхідності, тому просила закрити провадження у справі на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager ARHE-0221 та результатом тестування, відповідно до якого проба позитивна 0,96‰; висновком лікаря КНП «ЧОПНЛ» №472 від 08.06.2024, згідно якого ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції. За її згодою пройшла огляд на встановлення стану сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер. З результатом огляду не погодилась, надалі пройшла огляд в лікарні.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Свідок ОСОБА_2 сестра особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засідання пояснила, що 08.06.2024 пізно ввечері до неї прийшла сестра і попросила про допомогу поїхати за її сином. Вона нещодавно отримала посвідчення водія, мала невеликий досвіт керування транспортним засобом, а тому відмовила їй. Сестра сіла сама за кермо. Інших варіантів забрати дитину у них не було. Коли їхали назад їх зупинили працівники поліції і попросили для перевірки документи, а потім запросили сестру пройти огляд. Результат вона не бачила, але сестра з ним не погодилася і вони поїхали в лікарню.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання показала, що її дитина разом з дитиною ОСОБА_1 навчаються в одному класі. В цей день вони святкували випускний вечір у дітей. О 22 год свято закінчилося і дорослі поїхали додому, а діти залишилися ще на деякий час. Про те, що син ОСОБА_1 підвернув ногу і не зміг попасти додому, вона дізналися від ОСОБА_4 .

Суд критично ставиться до доводів захисника про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки поїхала за сином, який підвернув ногу, адже небезпека про яку вона зазначає за даних обставин могла бути усунута іншими засобами шляхом виклику швидкої медичної допомоги або наряду поліцейських.

Крім того, з наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що під час зупинки автомобіля та під час складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 жодним чином не вказувала патрульним на обставини, про які зазначає в поясненнях, наданих в судовому засіданні. Не пояснювала, що була вимушена їхати за сином в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з тим, що той підвернув ногу. Навпаки вона постійно говорила, що їй потрібно додому, тому що там неповнолітня дитина 9 років.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вище викладене, коли ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, вона тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

За вказаних обставин суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При визначенні виду стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий та сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника згідно зі ст. ст. 34, 35 КУпАП суд не вбачає.

За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, ч. 1 ст. 130, 245, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп (отримувач коштів: ГУК у Чернігівській області/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0025001, КБКД: 21081300, призначення платежу*21081300, серія протоколу, № протоколу, ПІБ), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст постанови суду складено 12.10.2024.

Суддя: Н.В. Маслюк