КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/3212/2024 Категорія: ч. 1 ст. 164 КУпАП
ЄУН: 752/6112/24 Суддя у І інстанції: Бойко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Сабаріна Ю.В.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Сабаріна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Войниха Лубенського району Полтавської області, громадянин України, працюючий водієм, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 10 березня 2024 року о 03.15 год. у м. Києві на перехресті вул. Жилянська та вул. Льва Толстого здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме: здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі (в режимі таксі), чим порушив п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування» та Закон України «Про автомобільний транспорт», тобто, вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Сабарін Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, з посиланням на положення КУпАП, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015, практику Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що судом першої інстанції оскаржувана постанова прийнята помилково, за наявності сумнівів щодо місця розгляду справ про адміністративне правопорушення не з`ясував, чи підлягає справа розгляду у Голосіївському районному суді м. Києва, чи було вчинено адміністративне правопорушення, тобто, неповно та не всебічно з`ясовані обставини справи, що, у свою чергу, призвело до накладення адміністративного стягнення, яке не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Апелянт звертає увагу, що у даному випадку місце вчинення адміністративного правопорушення залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення положень ч. 1 ст. 276 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що місцем вчинення адміністративного правопорушення є перехрестя вулиць Жилянської та Льва Толстого (теперішня назва - Гетьмана Павла Скоропадського) у м. Києві. Згідно відомостей веб ресурсу Вікіпедія перехрестя вулиць Жилянська та Гетьмана Павла Скоропадського знаходиться у Солом`янському районі м. Києва. Зі слів ОСОБА_1 він рухався по вул. Жилянській (в напрямку вул. Павла Скоропадського), на перехресті з вул. Павла Скоропадського повернув праворуч, тобто, на вул. Павла Скоропадського, де безпосередньо його зупинили поліцейські. Отже, на переконання захисника, є обґрунтовані підстави стверджувати, що місцем вчинення правопорушення є Солом`янський районний суд м. Києва, проте, суд першої інстанції, всупереч положенням ст. 278 КУпАП, при розгляді даної справи на це уваги не звернув та не з`ясував питання, чи належить розгляд даного провадження до компетенції Голосіївського районного суду м. Києва.

Окрім того, сторона захисту наголошує, що суть порушення, інкримінованого ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, сформульована незрозуміло, оскільки не розкрито об`єктивну сторону правопорушення.

Як зазначає захисник, ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди). Отже, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП має бланкетний характер. Проте, у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він порушив Закон України «Про автомобільний транспорт». Разом з тим, цей Закон має 60 статей, які викладені у 6 розділах (з поділом певних розділів на глави). Окрім того, діючого Закону України «Про ліцензування», як зазначено у протоколі, не існує. При цьому Закони України «Про ліцензування» та «Про ліцензування видів господарської діяльності» не можуть бути тотожними. Пункт 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначає, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Однак у протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що Typ A.B. «...здійснював перевезення пасажирів...без державної реєстрації як суб`єкт господарювання на даний вид діяльності...». У складеному відносно ОСОБА_2 протоколі не зазначено, яку саме статтю Закону та її частину особою було порушено, тобто, не зазначено, яку саме господарську діяльність він здійснював, і не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Як далі зазначає захисник, пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» визначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарський кодекс України визначає, що така діяльність повинна бути систематичною. Згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, як зазначає апелянт, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність».

Апелянт зазначає, що з метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характерні ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність. Отже, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, а саме вчинення три і більше разів. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 є суб`єктом господарювання та які б свідчили про систематичність такої діяльності. Вказане, на переконання апелянта, свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім того, захисник звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не вказано, яким чином ОСОБА_3 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, де, кому та коли надавав послуги з перевезення.

Захисник звертає увагу, що згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі визначається як легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку. Перевезення пасажирів на власному авто, як мало місце в даному випадку, який не є «брендованим», не може вважатися таксуванням (перевезенням в режимі «таксі»). Згідно умов користування сервісом UKLON (ТОВ «Уклон Україна»), що розміщені на веб-ресурсі https://uklon.com.ua/user-agreementA, онлайн-сервіс «Uklon» надає інформаційні послуги, які дозволяють забезпечити комунікацію між водієм та пасажиром, і така діяльність юридично не підпадає під поняття «таксування».

Звертає увагу сторона захисту і на те, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», проте до матеріалів справи не додано відомостей про підстави зупинки транспортного засобу, а суд, у свою чергу, позбавлений можливості встановити, чи мала право посадова особа вимагати від ОСОБА_1 надавати документи для перевірки.

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, така особа у розумінні диспозиції ст. 126 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Підсумовуючи, апелянт вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, з`ясував не всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, не дотримався вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14, що призвело до прийняття помилкового висновку, викладеного в оскаржуваній постанові.

Під час апеляційного розгляду захисник підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, а також додатково вказав на те, що місце події відноситься до Шевченківського району м. Києва, а, відтак, на його переконання Голосіївський районний суд м. Києва в силу закону не міг розглядати цю справу. Окрім того, як наголошує захисник, при з`ясуванні обставин, встановлено, що тарифи на проїзд встановлює саме «Уклон», а не водій; страхування водія та його автомобіля здійснює також «Уклон»; раніше, щоб укласти договір, слід було їхати в офіс даного підприємства, а зараз договір укладається через онлайн-сервіс, при тому, що і виклик таксі здійснюється також через онлайн-сервіс «Уклону». Також захисник звернув увагу, що розрахунок, більшою частиною, здійснюється також через «Уклон», який у подальшому частину грошових коштів переводить на рахунок водія, на підтвердження чого ним надані суду апеляційної інстанції відповідні докази. Більш того, розрахунок залежить від типу автомобіль, який також встановлюється «Уклоном». Тому саме «Уклон» повинен мати ліцензію на здійснення такої діяльності. Також «Уклону» надається право укладати угоду тільки з ФОПом або юридичною особою, а ОСОБА_1 не є ФОПом.

ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені захисником.

З пояснень опитаної під час апеляційного розгляду інспектора УПП у м. Києві Преподобної Д.О. встановлено, що при зупинці автомобіля, який здійснює перевезення пасажирів, водій повинен надати посвідчення водія, свідоцтво на автомобіль та ліцензію. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у комендантську годину. Таксі «Уклон» не має право працювати у комендантську годину. Окрім того, при здійсненні перевезення пасажирів в режимі «таксі» діяльність регламентується п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а тому таксист повинен мати при собі ліцензію. У ОСОБА_1 її не було. Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, як повинен бути обладнаний автомобіль, який здійснює перевезення пасажирів в режимі «таксі». Маршрутними таксі займаються БДР. Якщо укладається договір, то «Уклон» повинен дати ліцензію, яку водії повинні мати при собі, хоча б в електронному виді, але вона повинна бути. Багато водіїв, хто працює в «Уклоні» неофіційно, мають авто, з «Уклоном» укладають усний договір і займаються перевезенням пасажирів. Є програма «Уклон», в якій можна зареєструватися водієм, якому надають виклики, він обирає і опрацьовує дане замовлення. Гроші спочатку на «Уклон», але потім «Уклон» перераховує водію. ОСОБА_1 заїхав в межі Шевченківського-Голосіївського району м. Києва. Проблискові маячки були увімкнені в межах Голосіївського району. Вул. Жилянська - вул. Л.Толстого - межа Голосіївського та Шевченківського районів. Він їхав з залізничного вокзалу (Шевченківський район) і заїхав на територію Голосіївського району, повернув до ЖК «Ізумрудний». Коли вони (патрульні) бачать правопорушення, то можуть виїхати за межі свого району. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у Голосіївському районі м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши наявні матеріали, а також додатково надані під час апеляційного розгляду, слід дійти такого висновку.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі.

Перевіряючи оскаржуване рішення в межах апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції наведені вище вимоги закону дотримані не у повному обсязі, оскільки винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтована конкретними доказами, а мотивування постанови повинно ґрунтуватись лише на достовірних доказах, досліджених у судовому засіданні.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі, суд послався на те, що ОСОБА_1 вину визнав частково, проте, не навів пояснення ОСОБА_1 , а також не вказав, в якій саме частині ОСОБА_1 визнав вину, та, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що його вина підтверджується матеріалами справи в сукупності, протоколом, поясненнями особи, відносно якої складено протокол, поясненнями свідків, однак, судом першої інстанції не розкритий зміст наведених доказів, не вказано, які обставини ці докази підтверджують, не надана їм оцінка у взаємозв`язку.

Більш того, апеляційний суд враховує, що згідно з положеннями ст. ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, наведені вимоги закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, розгляді справи в суді першої інстанції та винесенні постанови, дотримані не у повному обсязі, а, окрім того, судом першої інстанції не перевірено дотримання вимог закону інспектором патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 982464 від 10 березня 2024 року у цей день о 03.15 год. у м. Києві перехрестя вул. Жилянська та вул. Льва Толстого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хонда Аккорд» державний номерний знак НОМЕР_2 та здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі (в режимі таксі») без державної реєстрації як суб`єкт господарювання на даний вид діяльності, чим порушив п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування»; ЗУ «Про автомобільний транспорт», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП (ас. 1).

Апеляційний суд звертає увагу, що Закон України «Про ліцензування» Верховною Радою України не приймався, про що обґрунтовано вказав захисник. Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, яку норму Закону України «Про автомобільний транспорт» порушив ОСОБА_1 , про що слушно зазначив захисник.

Диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАПпередбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення (ч. 1 ст. 164 КУпАП), а саме провадження господарської діяльності, виражається в таких формах:

- без державної реєстрації як суб`єкта господарювання;

- без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом;

- без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону;

- у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії;

- без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Вказана диспозиція лише в загальному описує адміністративне правопорушення, не конкретизуючи його змісту, тобто, є бланкетною. Тому для повного визначення ознак правопорушення необхідно звернутися до інших галузей права, що встановлюють норми, порушення яких призводить до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язану з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої безпосередність і систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто, провадиться зазначеною особою безпосередньо, самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Відповідно до статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється безпосередньо особою, на власний ризик, самостійно (ініціативно) та систематично.

Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа підприємець. За відсутності в діяльності особи ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є спеціальний суб`єкт - суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність без відповідного дозволу (ліцензії).

Отже, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП, під час якого з`ясуванню підлягають як факти здійснення, у даному випадку, надання послуг особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів протягом календарного року), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, зокрема, що ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

За змістом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII (із змінами та доповненнями) за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Також згідно з пунктом 24 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП суд мав отримати докази того, що він систематично здійснював господарську діяльність з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без відповідної ліцензії, а також отримував від здійснення зазначеного виду діяльності дохід.

В оскарженій постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 , зокрема, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення.

За змістом пояснень ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, він «зобов`язується більше не порушувати коменд.годину та не перевозити пасажира».

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 , наявних у матеріалах справи, встановлено, що через додаток «Уклон» він здійснив виклик таксі «Хонда Аккорд» державний номерний знак НОМЕР_2 , на що водій йому пояснив, що має дозвіл на перевезення та проїзд в комендантську годину, вартість проїзду склала 700 грн. (ас. 2).

Також у матеріалах наявні пояснення іншої особи, за змістом яких неможливо встановити ні відомості щодо особи, яка надавала пояснення, ні обставини, які зазначені у поясненнях, внаслідок нечитабельності вказаних пояснень (ас. 3).

Більш того, з відеозапису подій встановлено, що працівники поліції вказували свідкам, що саме останні писати у поясненнях. Окрім того, з відеозапису встановлено, що один з працівників поліції вказував, що вони зупиняли вже вказаний автомобіль, на що ОСОБА_1 заперечував. Також на відеозаписі працівник поліції вказує, що «Уклон» повинен мати ліцензію на перевезення або брати тільки водіїв, які мають ліцензію на таку діяльність, а «Уклон» фактично займається перевезенням пасажирів за допомогою водіїв, які не мають, а іноді і не знають, що необхідна відповідна ліцензія.

Згідно з даними фотознімку, який міститься у матеріалах справи, на ньому зафіксовано інформацію, скоріш за все, з телефону, де вказано (російською мовою): «У дорозі. ЖК Смарагдовий, НОМЕР_2 , червоний Хонда Акорд - Комфорт, ОСОБА_1, спосіб оплати готівкою 700, в Уклон 11 міс., поїздок 948» (ас. 5).

Водночас, при ознайомленні з інформацією з офіційного сайту ТОВ «Уклон Україна» (https://uklon.com.ua/) встановлено, що, хоча ТОВ «Уклон Україна» і позіціонує себе як юридична особа, яка надає Партнеру Уклон доступ до Онлайн-сервісу відповідно до Договору оферти, опублікованому на сайті, однак, за змістом договору ТОВ «Уклон Україна» виступає юридичною особою, яка фактично надає послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом в одному напрямку (спільна поїздка), послуги по управлінню транспортним засобом Користувача (послуга «драйвер»), послуги кур`єрської доставки та Додаткові Послуги, які надаються Партнером Уклон Користувачам, про що зазначено у договорі. При цьому саме ТОВ «Уклон» встановлює обов`язки для водіїв (Партнерів згідно Договором), оплату, порядок отримання розрахунку, маршрут, вимоги до автотранспорту та поведінки водія, страхує життя та здоров`я Партнера під час виконання Замовлення, яке здійснюється Уклон за власний рахунок, на Партнера Уклон не покладається обов`язок сплачувати будь-які страхові платежі; вибір страхової компанії та умови страхування визначаються на розсуд Уклон, на що Партнер Уклон надає свою згоду. Більш того, за вказаним Договором, якщо Користувач пред`явить Уклон будь-які претензії, пов`язані з наданням Послуг, Партнер Уклон зобов`язаний відшкодувати Уклон будь-які та всі збитки/шкоду в повному розмірі, які Уклон може понести у зв`язку з врегулюванням таких претензій, в тому числі, але не виключно, будь-які юридичні витрати, пов`язані з оцінкою збитків/шкоди та пред`явленням претензій, пов`язаних з відшкодуванням таких збитків/шкоди, витрати на правову допомогу, судові витрати тощо; перевіряти додержання Партнером Уклон умов цього Договору; у разі невиконання або неналежного виконання Партнером Уклон умов цього Договору вимагати усунення порушень; Уклон має право в односторонньому порядку змінювати або оновлювати умови даного Договору в будь-який час; у разі скасування Партнером Уклон прийнятих Замовлень, Уклон може застосовувати наступні заходи впливу: перше скасування - попередження, друге скасування - штраф у розмірі 50,00 грн., третє скасування і більше - штраф у розмірі 100 грн. за кожен випадок скасування, скасування Замовлення до аеропорту Бориспіль та/або у зворотному напрямку - штраф у розмірі 300 грн. за кожен випадок скасування; якщо Партнер Уклон збільшує вартість послуги, вказаної у Замовленні, Уклон має право стягнути з Партнера Уклон штраф у розмірі, що дорівнює сумі перевищення вартості послуги, вказаної у Замовленні; у разі заподіяння збитків Уклон, внаслідок порушення Партнером Уклон та/або залученими ними особами документів Вимоги до поведінки та спілкування та Вимоги до авто, розміщених на Веб-сайті, Партнер Уклон на вимогу Уклон сплачує штраф до 100000, 00 гривень; оплата вартості Послуг або інші платежі Користувачів та їх виплати на користь Партнерів Уклон здійснюються через залучені Уклон платіжні системи; Партнер Уклон зобов`язаний підтримувати засіб, яким надаються Послуги перевезення та все обладнання та засоби, необхідні для виконання Послуг та доступу до Онлайн-сервісу,в належному стані. Партнер Уклон несе відповідальність за оплату всіх витрат, які він/вона несе в рамках надання Послуг, витрат на паливо, вартості мобільних тарифних планів, митних зборів, амортизації транспортного засобу, страхування, відповідних податків на прибуток, корпоративних податків або податків з доходів фізичних осіб, тощо.

З урахуванням викладеного, за відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, є передчасним та ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості та відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися в такому разі на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не доведена допустимими та належними доказами.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Сабаріна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 рокущодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 982464 від 10 березня 2024 року - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва