Справа №: 486/1182/24 Провадження № 3/486/703/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

при секретарі Кузьменко А.С.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01.07.2024 серії ВАД №196871, 06.06.2024 о 21-52 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого онука віком десяти років, а саме кричала на нього, не відпускала до батька, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру та могла завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілого. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП. В протоколі потерпілим зазначено ОСОБА_3 . ОСОБА_1 по суті порушення в протоколі зазначено, що на онука не кричала, ОСОБА_2 провокує конфлікт.

В рапорті від 06.06.2024 зазначено, що працівниками поліції 06.06.2024 о 21:53 отримано від ОСОБА_2 заяву як домашнє насильство. Останній повідомив, що його дружина відправила дітей до своєї матері, яка зараз не віддає телефони дітям та кричить на них. Заявник зв`язався з молодшою дитиною та вона надала слухавку брату, який плакав та просив щоб його батько забрав. Заявник приїхав за адресою місця знаходження дітей: АДРЕСА_2 , де біля під`їзду чекав та повідомив працівнику поліції, що з колишньою дружиною знаходиться в розлученні та малолітні діти проживають разом з нею так як проходять суди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. На даний час дружина перебуває у відрядженні і донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 знаходяться у бабусі ОСОБА_1 . Близько 21:40 заявник зателефонував до колишньої тещі ОСОБА_1 , з якою спілкувався по телефону та розмову почув син ОСОБА_5 , який почав кричати щоб він його забрав до себе, на що заявник звернувся до поліції з метою допомогти вирішити дане питання. Заявник піднявся з нарядом поліції до квартири ОСОБА_1 та слідком вибіг до ОСОБА_2 син ОСОБА_5 , повідомив, що хоче до тата. Від учасників відібрано письмові пояснення. В рапотрі зазначено, що факт домашнього насильства не знайшов свого відображення.

В письмових поясненнях від 06.06.2024 ОСОБА_2 зазначив, що 06.06.2024 намагався додзвонитися до свого сина ОСОБА_5 , який проживає з його колишньою дружиною ОСОБА_6 , яка мешкає зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момент заявник дізнався, що його дружина знаходиться у відрядженні та їх спільні діти знаходяться з його колишньою тещою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що намагався поспілкуватися зі своїми дітьми, але дітям заблокували його номер телефону щоб він не зміг до них додзвонитися. Потім він набрав колишню тещу та запитав де знаходяться його діти та почув крик свого сина ОСОБА_5 як він кричав «тато забери мене до себе». Він поїхав до дому колишньої тещі до під`їзду та хотів поспілкуватися з нею, дізнатися чому дитина перебуває в стресовому, істеричному стані, але не отримав відповіді. Потім він додзвонився до своєї доньки ОСОБА_4 та почув голос колишньої тещі, що його син збирався до нього так як ОСОБА_2 чекав біля під`їзду більше ніж 30 хвилин, але ніхто не спускався. Зазначив, що не знав в якому стані знаходиться його син, тому він занервував та зателефонував на спец лінію 102 щоб приїхав наряд поліції. В присутності поліцейських вони піднялися за вищевказаною адресою де відчинила колишня теща та до нього вибіг син, заплаканий в істеричному стані і хотів поїхати з ним, не мав бажання залишатися з бабусею, тому поїхав разом з ОСОБА_2 .

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що разом з нею наразі мешкає її донька ОСОБА_6 та двоє онуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як донька розлучилася з батьком дітей ОСОБА_2 та на даний час йдуть суди щодо визначення місця проживання дітей. 06.06.2024 донька перебуває у відрядженні тому ОСОБА_1 залишилася з онуками. Близько 21:00 год. вона з дітьми повернулася з річки, мав зателефонувати колишній зять ОСОБА_7 . Близько 21:40 ОСОБА_7 зателефонував та почав погрожувати. ОСОБА_5 почув голос батька та почав кричати щоб той його забрав та щоб викликав поліцію, онука заблокувала свій телефон бо він її доводить до істерики і плачу. Через декілька хвилин після дзвінка прибула поліція з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 побіг зразу до ОСОБА_7 . Зазначила, що ОСОБА_7 не ображала.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнала, суду пояснила, що має двох онуків, які проживають разом з нею та їхньою матір`ю її донькою. У день події, її донька перебувала у відрядженні, тому ОСОБА_1 доглядала за дітьми. Також пояснила, що її донька з батьком дітей ОСОБА_2 мають тривалий і складний конфлікт через припинення шлюбних відносин, що впливає і на відносини з іншими членами сім`ї. Зазначила, що її колишній зять умисно провокує конфлікт, щоб забрати дітей, він 06.06.2024 телефонував їй з погрозами, а коли ОСОБА_5 в телефонному режимі попросився до тата, той викликав поліцію та прийшов з поліцейськими, вона злякалася та заховала онука за спину. Нікого не ображала, не сперичалася, дитину не ображала та не тримала.

Законний представник потерпілого ОСОБА_2 суду пояснив, що між ним та колишньою дружиною наявний тривалий конфлікт щодо визначення порядку спілкування з їх спільними дітьми та місця їх проживання. Також підтвердив, що між ним та колишньою тещою сталі неприязні стосунки. Зазначив, що 06.06.2024 коли його діти перебували у помешканні колишньої тещі ОСОБА_1 , він не міг додзвонитися до сина та зателефонував тещі. По телефону почув, як син ОСОБА_5 плаче та проситься до тата, скаржиться, що бабуся не дає йому телефон. ОСОБА_1 по телефону відповіла ОСОБА_2 щоб він чекав біля під`їзду, щоб забрати сина, але довелося чекати довго, внаслідок чого він занервував та викликав поліцію. В присутності поліцейських піднявся до місця мешкання дітей та тещі. Коли ОСОБА_1 відкрила двері, його син стояв за нею в стані істерики, просився до тата. ОСОБА_2 забрав сина, який дуже плакав, та поїхав з ним додому. Додав, що син не хоче жити з бабусею, наполягав на допиті свого малолітнього сина у судовому засіданні.

Малолітній ОСОБА_8 в судовому засіданні у присутності психолога надав пояснення.

Психолог в судовому засіданні зауважила, що малолітній ОСОБА_9 під час допиту власної думки не висловив, його пояснення завчені зі слів дорослого, ймовірно батька, який міг вплинути на нього під час спільного перебування. Стосовно застосування до нього насильства з боку бабусі чітко без підказки відповісти не зміг, тому існують сумніви в дійсності обставин, які розповідає дитина.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У рапорті помічника чергового поліцейського, доданому до матеріалів справи зафіксовано, що заявник ОСОБА_2 разом з поліцією піднявся у квартиру до ОСОБА_1 , звідки вибіг його син та повідомив, що хоче до тата, від учасників відібрано письмові пояснення, факт домашнього насильства підтвердження не знайшов.

Окрім рапорту матеріали справи містять протокол про адміністративне порушення та письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які узгоджуються частково та містять відомості, що протирічать одні одному. Інших доказів матеріали справи не містять.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналіз встановлених судом обставин та матеріалів справи, показів особи, яка притягується до відповідальності, - не підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї психологічного характеру.

Суд критично ставиться до пояснень малолітнього ОСОБА_10 , враховуючи висновок психолога щодо стороннього впливу на дитину.

Зі справи в цілому вбачається наявність триваючого сімейного конфлікту між батьками дитини, пов`язаного з розірванням шлюбу та визначенням порядку виховання та спілкування батька з дітьми, а також факт неприязних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що не заперечувалося законним представником малолітнього ОСОБА_2 .

За таких обставин, оскільки сукупністю наданих суду доказів не підтверджено обставини, визначених в протоколі про адміністративне правопорушення, провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.173-2, ст. ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.О. Волощук