Справа № 489/8786/24
Провадження № 3/489/3031/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

17 грудня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 156824 від 23.10.2024 ОСОБА_2 інкримінується, що 23.10.2024 о 08.00 год. в м. Миколаєві по вул. 10-а Поздовжній вона, керуючи транспортним засобом "NISSAN TIIDA", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 16.12 ПДР України, була неуважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою та на перехресті рівнозначних доріг не надала перевагу в русі транспортному засобу «LEXUS», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що наближався праворуч від неї. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 при розгляді справи свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнала та пояснила, що за вказаних у протоколі обставин, керуючи автомобілем «Ніссан», рухалася в м. Миколаєві по вул. 10-а Поздовжня, проїхала «лежачого поліцейського» та зупинилася на перехресті з вул. Геннадія Матуляка (Генерала Свиридова), не здійснюючи виїзд на перехрещення проїзних частин вказаних вулиць. В той час по вул. Геннадія Матуляка справа від неї рухався автомобіль «Лексус» під керуванням ОСОБА_3 , який став здійснювати маневр повороту за його напрямком руху ліворуч на вул. 10-а Поздовжня, однак виконував вказаний маневр повороту з порушенням вимог ПДР, виїхавши на смугу зустрічного руху, та допустив зіткнення лівою частиною свого автомобіля з лівою передньою частиною керованого нею авто, яке в той момент було нерухомим. Зазначила, що після зіткнення транспортний засіб ОСОБА_3 одразу зупинився та в такому положенні обидва автомобілі знаходилися до приїзду поліцейських та складення ними схеми місця ДТП. Крім того, надала суду самостійно зроблені фотозображення, на яких зафіксовані місце дорожньо-транспортної пригоди та транспортні засоби, що зупинилися одразу після неї. Вказала, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_3 , натомість в її діях відсутній склад правопорушення, оскільки вона в момент зіткнення не рухалася, а стояла, та її транспортний засіб знаходився перед виїздом на перехрестя з вул. Геннадія Матуляка, по якій рухався Семерей та допустив зіткнення з її автомобілем.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що за вказаних у протоколі обставин, керуючи автомобілем «Лексус», рухався по вул. Геннадія Матуляка в м. Миколаєві та на перехресті з вул. 10-а Поздовжня став здійснювати маневр повороту ліворуч, і в той час в ліву частину його автомобіля здійснила зіткнення водій автомобіля «Ніссан» ОСОБА_1 , яка рухалася по вул. 10-а Поздовжня, не надавши йому перевагу в русі та виїхавши на перехрестя вказаних вулиць. Також заперечував, що на ділянці дороги по вул. 10-а Поздовжня, по якій рухалася ОСОБА_1 , був наявний «лежачий поліцейський», у зв`язку з чим в момент зіткнення остання не зменшувала швидкість руху та зупинялася, а рухалася, через що допустила зіткнення з керованим ним автомобілем. Крім того, зазначив, що в момент виконання маневру повороту ліворуч він рухався по вул. Геннадія Матуляка якомога правіше до правого краю проїзної частини.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала пояснення про те, що перебувала в якості пасажира в автомобілі під керуванням ОСОБА_3 та бачила, як останній, рухаючись по вул. Геннадія Матуляка та під`їжджаючи до перехрестя з вул. 10-а Поздовжня, де стояв інший транспортний засіб, став виконувати маневр повороту ліворуч, в ході якого вказаний транспортний засіб допустив зіткнення в ліву частину автомобіля під керуванням ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи (протокол про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 23.10.2024; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; довідку УПП в Миколаївській області, переглянувши надані учасниками фотозображення), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 124 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи в інкримінованому діянні поза розумним сумнівом, що передбачено ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вирішуючи питання про притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необхідно зазначити, що диспозиція даної статті за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто, нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема, до Правил дорожнього руху України.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху, що полягало в тому, що вона не надала дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

При розгляді справи з аналізу досліджених доказів (пояснень ОСОБА_1 , схеми місця ДТП та фотозображень) встановлено, що ОСОБА_1 , рухаючись по своїй правій смузі руху проїзної частини по вул. 10-а Поздовжня, якомога ближче до правого краю, про що свідчать праві бокові інтервали транспортного засобу «Ніссан», позначені на схемі, перед перехрестям з вул. Геннадія Матуляка зупинилася, не здійснюючи виїзд на проїзну частину автодороги по вказаній вулиці, по якій на той час рухався ОСОБА_3 , що підтверджується даними схеми місця ДТП та фотозображеннями, що узгоджуються між собою, з яких вбачається, що в момент зіткнення автомобіль «Ніссан» під керуванням ОСОБА_1 знаходився саме в межах проїзної частини по вул. 10-а Поздовжня та жодним чином не здійснив виїзд на перехрестя з проїзною частиною по вул. Геннадія Матуляка.

Вказані обставини, у свою чергу, спростовують викладені у протоколі обставини інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення в частині того, що вона не надала дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п. 16.12. ПДР, оскільки, як зазначено вище, сукупність досліджених доказів доводить той факт, що в момент зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не виїжджала на його смугу руху, у зв`язку з чим не створювала йому будь-яких перешкод для руху по вказаній ділянці дороги.

Натомість, виходячи із зафіксованих на схемі місця ДТП інтервалів розташування автомобіля «Лексус» (6,7 м та 6,1 м від правої сторони автомобіля до правого краю проїзної частини, ширина якої становить 7,1 м), яким керував ОСОБА_3 в момент ДТП, вбачається, що останній під час здійснення маневру повороту ліворуч, про що говорять обидва водії-учасники та свідок ОСОБА_4 , рухався не по своїй правій смузі руху якомога ближче до правого краю проїзної частини, а фактично його автомобіль рухався по лівій зустрічній смузі руху по вул. Геннадія Матуляка та з саме такого положення він намагався виконати маневр повороту ліворуч на вул. 10-а Поздовжня, по якій в той час зупинилася перед перехрестям з вул. Геннадія Матуляка, не виїжджаючи на нього, водій ОСОБА_1 , чим виїхав на її смугу руху та допустив зіткнення з нею.

Вказані висновки судді про те, що місце зіткнення транспортних засобів відбулося саме по вул. 10-а Поздовжня, де знаходився автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , підтверджуються даними схеми місця ДТП, на якій зафіксовано місце зіткнення, яке хоч і не має позначення цифрової прив`язки до конкретного місця розташування в межах проїзної частини, однак знаходиться саме біля лівого переднього краю автомобіля «Ніссан», яким керувала ОСОБА_1 , який, виходячи з даних схеми та фотозображень, в момент зіткнення зупинився, не здійснюючи виїзд на вул. Геннадія Матуляка, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначені обставини руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та здійснення ним маневру повороту ліворуч, виходячи із зафіксованих на схемі місця ДТП та фотозображеннях місць розташування транспортних засобів після зіткнення, свідчать про невідповідність в даній дорожній ситуації дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 10.5 ПДР, відповідно до якого поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, оскільки здійснюючи маневр повороту ліворуч останній під час в`їзду на перехрещення проїзних частин опинився на смузі руху водія ОСОБА_1 ..

При цьому, суддя критично оцінює пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , про те, що в момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Лексус» рухався якомога ближче до правого краю проїзної частини вул. Геннадія Матуляка та саме ОСОБА_1 виїхала на перехрестя та допустила з ним зіткнення, оскільки вказані пояснення не підтверджуються будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами, а навпаки спростовуються даними схеми місця ДТП із зафіксованими на ній інтервалами автомобіля «Лексус» та фотозображеннями, наданими учасниками суду, з яких однозначно вбачається, що в момент зіткнення автомобіль «Лексус» фактично рухався по лівій зустрічній смузі руху проїзної частини по вул. Геннадія Матуляка та допустив зіткнення своєю лівою бічною частиною з лівою передньою частиною автомобіля «Ніссан» під керуванням ОСОБА_1 , який знаходився в межах своєї проїзної частини по вул. 10-а Поздовжня, не виїхавши на перехрестя з вул. Геннадія Матуляка.

Також підтвердженням висновків судді щодо неправдивості пояснень ОСОБА_3 з приводу обставин скоєння ДТП, зокрема спростування ним тверджень ОСОБА_1 про те, що перед перехрестям вона проїхала «лежачого поліцейського», вказавши на його відсутність на даній ділянці дороги, є дані фотозображень, на яких чітко зафіксовано, що позаду автомобіля «Ніссан» на дуже близькій відстані від нього та безпосередньо перед перехрестям з вул. Геннадія Матуляка наявне підвищення на проїзній частині у виді «лежачого поліцейського».

Вказане, у свою чергу, підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що під`їжджаючи до перехрестя з вул. Геннадія Матуляка, вона зменшила швидкість, переїхала «лежачого поліцейського» та зупинилася в межах своєї проїзної частини, не здійснюючи виїзд на вказана перехрестя. До того ж, саме пояснення ОСОБА_1 щодо обставин та місця зіткнення транспортних засобів повністю узгоджуються з письмовими доказами (схемою місця ДТП та фотозображеннями місця події та транспортних засобів).

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що в даній дорожній обстановці в діях ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п. 16.12 ПДР, що інкримінується їй протоколом про адміністративне правопорушення.

За такого, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що викладені у ньому обставин вчинення особою інкримінованого правопорушення не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованому порушенні, оскільки викладені у ньому обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість особи в інкримінованому порушенні поза розумним сумнівом, що в даній справі не доведено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247, 252, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко