Справа № 132/2638/24
Провадження № 33/801/839/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши за участю прокурора Конончука В. В.; особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименко Олексія Олексійовича

на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 7/2024 від 09 серпня 2024 року, начальник юридичного відділення Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) підполковник юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовою посадовою особою, з 29 червня 2011 року по 29 квітня 2024 року не зупиняв свою адвокатську діяльність, що підтверджується копією довідки ради адвокатів Вінницької області від 29 квітня 2024 року № 125, та був представником третіх осіб у декількох судових справах. Зокрема, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень (не враховуючи представництво інтересів військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 у 2020 році представляв інтереси громадянина ОСОБА_2 у справі № 132/3627/20, у 2021 році представляв інтереси своєї дружини ОСОБА_3 у справах №№ 120/6807/21-а, 120/1214/21, 120/1345/21-а та батька ОСОБА_4 у справі № 120/19648/21-а, а в межах строку притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у 2023 році ОСОБА_1 представляв інтереси в Тиврівському районному суді громадянина ОСОБА_5 у справі № 145/1228/23-а щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 5100,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Якименко О. О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду у зв`язку з тим, що 09 вересня 2024 року суддя оголосив вступну і резолютивну частини постанови, а через перебування на лікуванні з 11 вересня 2024 року ОСОБА_1 отримав копію постанови 24 вересня 2024 року на заяву від 17 вересня 2024 року.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Якименко О. О. просить постанову суду скасувати, та ухвалити нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 свою вину визнав, ще у 2020 році звертався із відповідним листом до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури з приводу зупинення адвокатської діяльності, а згідно Єдиного реєстру адвокатів України діяльність ОСОБА_1 , як адвоката зупинена 24 квітня 2024 року.

За надання правової допомоги ОСОБА_5 гонорар чи будь-яку матеріальну чи іншу допомогу ОСОБА_1 не отримував, тому його дії фактично не спричинили шкоди інтересам держави та служби, не носять характер виключно корупційного спрямування.

Крім того судом не враховано особу ОСОБА_1 , його характеристику з місця служби, а також фактичну участь військовослужбовця у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, а також звільнити його від сплати судового збору як учасника бойових дій.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, погодившись із тим, що ОСОБА_1 по закону звільнений від сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора і особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову судом винесено 09 вересня 2024 року (а. с. 126-127).

При цьому копія постанови ОСОБА_1 не надсилалась судом, а була отримана ним особисто 24 вересня 2024 року за його заявою від 17 вересня 2024 року, про що свідчить його особистий підпис (а. с. 131).

З урахуванням викладеного, заява захисника ОСОБА_1 адвоката Якименко О. О., про поновлення строку на апеляційне постанови суду першої інстанції підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням змісту апеляційної скарги, постанова суду першої інстанції в частинні визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП не переглядається, оскільки правопорушник визнає свою вину у вчиненому правопорушенні, а його захисник у поданій апеляційній скарзі просить провадження у справі закрити на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП настає за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді)), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України, крім випадку, передбаченого абзацом першим частини другої цієї статті.

Під зайняттям іншою оплачуваною діяльністю слід розуміти виконання працівником, крім основної, ще й іншої оплачуваної роботи незалежно від укладення трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не сумісною з діяльністю адвоката є: робота на посадах осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»; військова або альтернативна (невійськова) служба; нотаріальна діяльність; судово-експертна діяльність.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 цього Закону передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому п. 1 ч. 3 цієї статті встановлено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Зі змісту протоколу (а. с. 1-16) вбачається, що 29 червня 2011 року відповідно до Закону України «Про адвокатуру» на підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури № 5, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 727.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб офіцерського складу та відповідно до наказу Командувача НГУ від 08 листопада 2019 року № 203 о/с був призначений на посаду офіцера юридичної служби родів військ і служб 8-го полку оперативного призначення (в/ч НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25 квітня 2023 року № 38 по особовому складу, підполковника юстиції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника юридичного відділення 14 бригади оперативного призначення (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та відповідно до наказу командира зазначеної військової частини від 08 травня 2023 року №144 (по стройовій частині), підполковник юстиції ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Отже, ОСОБА_1 , будучи юридично обізнаною людиною, адвокатом, підполковником юстиції, що обіймає посаду начальника юридичного відділення НОМЕР_2 бригади оперативного призначення (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ), повинен був розуміти неправомірність своїх дій та передбачати настання наслідків за порушення ним чинного законодавства.

Проте, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень (без урахування представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 у 2020-2021 роках представляв інтереси громадян, а в 2023 році ОСОБА_1 представляв у Тиврівському районному суду Вінницької області інтереси громадянина ОСОБА_5 у справі № 145/1228/23-а щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 29-33).

Доводи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименка О. О. про можливість звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, за малозначністю вчиненого правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Положення ст. 23, 33 КУпАП регламентують, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративної відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Апеляційний суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які перевірені на предмет належності, достовірності та достатності судом першої інстанцій, не знаходить підстав для визнання вказаного правопорушення малозначним, тому не вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, беручи до уваги наступне.

Правопорушення, пов`язані з корупцією, мають підвищену суспільну небезпеку. Корупційні правопорушення порушують основні принципи доброчесності та прозорості у діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, що в свою чергу підриває довіру громадян до державних інституцій.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, положення про малозначність не може бути застосоване до корупційних правопорушень, оскільки такі дії, навіть якщо вони здаються незначними на перший погляд, завжди створюють реальну загрозу нормальному функціонуванню держави і суспільства. Навіть найменші корупційні діяння впливають на порушення публічного інтересу та руйнування правових засад у суспільстві (постанова Верховного Суду від 17 січня 2019 року справа № 760/20193/17).

Подібний підхід підтримується також в інших рішеннях Верховного Суду, таких як постанова від 3 червня 2020 року у справі № 9901/550/19, де суд наголосив, що корупційні правопорушення становлять особливу загрозу суспільним відносинам, і навіть незначне порушення у цій сфері не може бути визнане малозначним.

Таким чином, у контексті адміністративних правопорушень пов`язаних з корупцією, застосування ст. 22 КУпАП суперечить загальній меті антикорупційного законодавства, оскільки навіть мінімальні порушення в цій сфері несуть небезпеку для суспільства та держави, що унеможливлює їх визнання малозначними.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом відхиляються, оскільки не стосуються вчиненого правопорушення, а лише характеризують ОСОБА_1 як службову особу та військовослужбовця.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене призначене судом першої інстанції ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Проте судом апеляційної інстанції встановлені обставини, які є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Відповідно пункту 4 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Згідно статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, відповідно до пункту 13 частини 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням Національної гвардії України 03 грудня 2020 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 146).

Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, згідно Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Якименко Олексію Олексійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименко Олексія Олексійовича задовольнити частково.

Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП змінити.

Виключити із резолютивної частини постанови суду абзац другий щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська