КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/4286/24 Головуючий у 1 інстанції: Сухарева О.В.
Провадження №33/824/5472/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадяннки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні порушення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні порушення накладено до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не надав оцінки відсутності доказів у ОСОБА_1 стану сп`яніння, про які зазначають поліцейські у акті огляду. Суд не звернув увагу на незгоду ОСОБА_1 з висновками поліцейських про її стан, відсутність у поліцейських алкотестеру понад як 20 хвилин та погодження на проходження огляду (тайм-код на відео 22:43). Крім того, у відео відсутня чітка пропозиція/вимога поліції пройти огляд у медичному закладі і, основне, направлення ОСОБА_1 до неіснуючого закладу.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце проведення був повідомлена належним чином.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 294 неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Доповівши обставини справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серїї ААД №562696, ОСОБА_1 07.06.2024 о 22 год. 36 хв. в Київській обл., с. Ковалівка, вул. Фастівське шосе, 9а, керувала транспортним засобом RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку категорично відмовилася.

Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що її вина повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 562696 від 07.06.2024, в якому зафіксовано фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та кваліфікацію дій ОСОБА_1 , яка вказала в графі «пояснення» «не згодна»; направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння до Фастівської районної лікарні; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що від проходження медогляду ОСОБА_1 відмовилася, що засвідчила своїм особистим підписом в графі «З результатами згоден»; розписку ОСОБА_2 від 07.06.2024, якою він зобов`язувався доставити автомобіль за адресою проживання ОСОБА_1 ; рапорт поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП від 07.06.2023, з якого вбачається, що ним 07.06.2024 о 22 год. 36 хв. зупинено транспортний засіб RENAULT CLIO, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в якої виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого вона відмовилася;

- відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який міститься на диску як додатку до протоколу, де вбачається як працівники поліції підходять до автомобіля, ОСОБА_1 в процесі спілкування з працівниками поліції розповідає, що за годину до цього дізналася про смерть діда свого цивільного чоловіка, в подальшому працівники поліції запитують в ОСОБА_1 , де вона буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння: на місці за допомогою тесту чи у лікаря, на що вона погодилася пройти огляд за допомогою приладу Драгер. Працівник поліції повідомляє її, що потрібно зачекати 5-10 хв. В подальшому вбачається, що ОСОБА_1 , після розмови з чоловіком, відмовилася пройти огляд, вказала, що хоче додому. Працівники поліції через 10 хв. вказують, що приїхав Драгер і повторно запитують в ОСОБА_1 чи точно вона не бажає проходити огляд, на що отримали повторну відмову, та повідомляють її, що, оскільки вона відмовилася проходити огляд, направлення в лікарню їй не видається.

Суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що в працівника поліції виникли підозри щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим їй запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Однак ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду, що підтверджується відеозаписом подій та поясненнями ОСОБА_1 , наданими нею безпосередньо в судовому засіданні, тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_1 судом не виявлено.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.

Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у поліцейського виникла підозра у вживанні ним алкогольних напоїв, та поліцейським пропонувалось водію пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі. Водій відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія ОСОБА_1 після вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду.

Отже, як на думку апеляційного суду, волевиявлення водія ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.

При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, інформація, що міститься на відеозапису, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До того ж, відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Згідно із змістом протоколу, ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Васильківському міськрайонному суді Київської області за викликом.

Крім того, ОСОБА_1 не булав позбавлена можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення про свою незгоду з викладеними у протоколі фактичними обставинами або намір пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак, зауважень чи заперечень щодо процедури складення протоколу та бажання пройти такий огляд, у відповідній графі протоколу не висловив.

ОСОБА_1 також не скористалась правом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, як це передбачено ч. 4 ст. 266 КУпАП.

Всі інші заперечення ОСОБА_1 суд розцінює як намагання уникнути відповідальності, а тому не бере їх до уваги.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.33 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує вказівки Європейського суду з прав людини про те, що право на вмотивованість судового рішення має захистити особу, яка звернулась до суду, від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гаращенко Д.Р.