КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/9004/24 Головуючий у 1 інстанції: Василенко Т.К.
Провадження №33/824/4878/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні порушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні порушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 27 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зокрема не переглянув повністю відеозапис наданий патрульною поліцією, не дослідив довідку про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 та його обізнаності про обмеження права керування транспортними засобами, в зв`язку зі скасуванням постанови від 04.09.2023 року про обмеження права керування транспортними засобами 10.09.2024 року, тобто до розгляду справи судом.

Звертає увагу, що протягом багатьох років працює на посаді «водія» у різних компаніях, а тому ухвалення оскаржуваного рішення призвело до порушення прав та інтересів не тільки ОСОБА_1 , а й його дитини, оскільки він буде позбавлений можливості працювати за своєю професією і забезпечувати дитину необхідним.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений про час, дату і місце проведення належним чином.

Відповідно до ст. 294 неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Доповівши обставини справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 5 вересня 2024 року о 10 год. 32 хв. в Київській обл., Броварський р-н, с. Скибин, вул. Київська 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами постановою Гребінківського ВДВС у Полтавській області НОМЕР_3 від 04.09.2023 року, чим порушив ст. 15 Закону України Про дорожній рух.

Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №123264 від 05 вересня 2024 року, постановою Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області ВП НОМЕР_3 від 04.09.2023 року, згідно з якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було встановлено.

Суд першої інстанції відхилив посилання ОСОБА_1 , що йому було невідомо про постанову ВДВС від 04.09.2023 року, якою встановлено обмеження у праві керування транспортними засобами, про те що він працює водієм, та на незначну суму заборгованості зі сплати аліментів, які він не міг сплатити через знаходження на лікуванні, адже на думку суду не спростовувало факт вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки виконавче провадження відносно нього було відкрито ще 29 січня 2021 року, про стан якого він повинен був цікавитися.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та іншим.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Так, відповідальність за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суд першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №123264 від 05 вересня 2024 року;

- постанови Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області ВП НОМЕР_3 від 04.09.2023 року, згідно з якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

- відеозапису із нагрудної камери працівників поліції, яким зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом будучи обмеженим у праві керування.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Відповідно до положень ч. 1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Зміст наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обізнаність особи про хід і обставини виконавчого провадження, тобто ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження мав безперешкодну можливість ознайомитись з його матеріалами, однак, не проявив себе, як сумлінний боржник і впродовж тривалого часу не сплачував аліменти.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що підставою для прийняття виконавцем рішення про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами стало те, що останній допустив заборгованість зі сплати аліментів, і ухиляючись, таким чином, від виконання судового рішення, останній мав розуміти наслідки таких своїх свідомих протиправних дій та цікавитись, яка за це передбачена відповідальність.

З врахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 стосовно того, що про існування відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами він не знав, при тому, що останньому достеменно відомо про наявність у нього обов`язку зі своєчасної та повної сплати аліментів.

Долучена до апеляційної скарги постанова державного виконавця від 10 вересня 2024 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у зв`язку із погашенням ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, не спростовує наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки на момент зупинення ОСОБА_1 працівниками поліції, останній був обмежений у праві керуванням транспортним засобом, а постанова державного виконавця від 4 вересня 2022 року була чинна.

Таким чином, зазначені обставини доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), і підстав для закриття даної справи на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як просить апелянт, у даному випадку не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд вважає, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним зважаючи на погашення ним заборгованості зі сплати аліментів та винесенням державним виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 10 вересня 2024 року

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі обставини справи, зокрема те, що обмеження у керуванні транспортним засобом під час провадження у справі було скасоване, апеляційний суд вважає, що скоєне ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є малозначним та не становить такого ступеня протиправності, який би свідчив про необхідність притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Ураховуючи відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд вважає, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є малозначним, тому до нього слід застосувати положення ст. 22 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гаращенко Д.Р.