КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/4528/24Головуючий у І інстанції: Поплавська О.В.
Провадження №33/824/5291/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09грудня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 11березня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів його перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Також звертає увагу на те, що розписка від 20.02.2024 року (а.с.3) про взяття ОСОБА_1 зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, написана та підписана не ним, а іншою особою.

Крім того, за доводами апелянта,в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, а вбачається лише відмова від проходження огляду.

Крім цього, апелянт посилається на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не було долучено акт огляду на стан сп`яніння, а також не залучено свідків, а присутності яких проводиться такий огляд.

Такожапелянтзвертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомим його про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим позбавив його права на захист, можливості ознайомитись із матеріалами справи, надавати пояснення під час розгляду, а в подальшому не повідомив про результати її розгляду.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діяхскладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що йому не було відомо про розгляд справи відносно нього, оскільки жодних повідомлень про розгляд він не отримував, як і копію постанови від 11 березня 2024 року. Про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо 14.10.2024, після ознайомлення із матеріалами справи, в зв`язку з чим ним 17.10.2024 було подано апеляційну скаргу.

Суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 та поновлює йому строк на апеляційне оскарження з огляду на те, що наведені у клопотанні обставини того, що ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи, копія рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності йому не надсилалась і про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо 14.10.2024, після ознайомлення із матеріалами справи, підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Бубнової Н.О. на підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши наведені у ній доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у тому, що він20лютого 2024 року о 13.30 год. керував транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Генерала Наумова, 19, в місті Києві,з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

За оскаржуваною постановою суду ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що він у встановленому судом місці та час керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР від проходження вустановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 3 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Викладені в протоколі від 22.02.2024 року обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються відеозаписом з місця події, який долучений до протоколу і міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що поліцейськими, у зв`язку з встановленими ознаками наркотичного сп`яніння, запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в закладі охорони здоров`я, роз`яснено підстави для проведення такого огляду та наслідки відмови від його проходження. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку.

Оскільки ОСОБА_1 20.02.2024 року в порушення п.2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 з приводу того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що він керував транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з долученого до протоколу відеозапису вбачається, що на місці зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував того, що керував вказаним транспортним засобом.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи не містять акту огляду на стан сп`яніння, а також працівниками поліції не залучались свідки, які могли б засвідчити факто його відмови від проведення огляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи апелянта не грунтується на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки акт огляду складається в разі проходження особою, яка керує транспортним засобом, такого огляду. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, акт огляду не складався.

Не є безумовною підставою для задоволення апеляційних вимог і доводи ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справу у його відсутності, чим порушив його право на захист та позбавив можливості надавати пояснення, оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, проте до суду не прибув, а тому суд розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності на підставі матеріалів, які містяться у справі. Також ОСОБА_1 мав можливість скористатись таким правом в суді апеляційної інстанції, проте до суду не прибув, уповноваживши його інтереси представляти захисника.

Всупереч доводам апелянта про те, що його не було відсторонено від керування вказаним транспортним засобом, в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 годин (а.с.3). Доводи ОСОБА_1 щодо неправдивості даної розписки не підтверджуються жодними доказами, наявними як в матеріалах справи, так і в поданій апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, - залишити без змін, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз