ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/865/24 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.4 ст.212-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року щодо неї за ч. 4 ст. 212-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-6 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень, з конфіскацією незаконно виготовлених копій баз даних.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Згідно з постановою суду, у результаті вжитих заходів, 16.08.2024 року, в установленому законом порядку, було отримано достатню інформацію, яка вказувала на те, що відповідальний виконавець групи персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , у порушення вимог передбачених п.п. 12, 14 ПКМУ від 19.10.2016 № 736 «Про затвердження типової інструкції про порядок обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію», ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційних телекомунікаційних системах», шляхом копіювання з флеш-носія № 11 дек з використанням ПЕОМ четвертої категорії (інв. № 104130041) ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснила копіювання електронного файлу на особистий незареєстрований флеш-носій (папка розміром 45,3 Мб), яка містить 333 документи наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) в форматі «.doc», 77 з яких, із грифом «Для службового користування», та в подальшому розмістила на службовій неатестованій ПЕОМ (інв. № 23) групи персоналу в/ч НОМЕР_1 , на яку відсутня комплексна система захисту інформації, шляхом копіювання з особистого флеш-носія на жорсткий диск зазначеного комп`ютера.

Відповідно до п. 3.31 третього розділу Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію (ПСІ-2023), затвердженого Наказом Еенерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2023 № 12 «Наказам по особовому складу (крім наказів про зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України)» надається гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Разом з тим, у вказаних наказах викладені персональні дані військовослужбовців ЗСУ, а саме: ПІБ, дата народження, ідентифікаційний податковий номер, номер військово-облікової спеціальності, номер військової частини та посада (всього понад 1000 осіб).

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на посаді відповідального виконавця групи персоналу військової частини НОМЕР_1 з 13.11.2023 року, та до листопада 2023 ОСОБА_1 обіймала посаду оператора відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , де останній, за посадою, було надано доступ до наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) і відповідно ОСОБА_1 була ознайомлена з Переліком відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію (ПСІ-2023), затвердженого Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2023 № 12.

Згідно функціональних обов`язків оператор відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний знати та використовувати в повсякденній діяльності вимоги Конституції України, Законів України, постанов Кабінету Міністрів України, наказів і деректив начальника Генерального штабу Збройних Сил України, дотримуватися правил та вимог керівних документів щодо забезпечення безпеки інформації, не працювати на не облікованих носіях інформації, що доводить обізнаність ОСОБА_1 в нормативно-правових документах у сфері захисту інформації, змісті наказів по стройовій частині ІНФОРМАЦІЯ_2 та віднесення окремих відомостей, пов`язаних з діяльністю стройової частини, до інформації з обмеженим доступом.

Викладене, на думку особи, яка складала протокол, свідчить що ОСОБА_1 усвідомлюючи зміст наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілеспрямовано, ігноруючи вимоги законодавства про захист службової інформації, з метою використання скопійованих документів, як взірців на новому місці служби, здійснила їх копіювання на незареєстрований особистий флеш-носій та, в подальшому, скопіювала на неатестовану ПЕОМ (інв. №23), на яку відсутня комплексна система захисту інформації.

Враховуючи викладене, з метою перевірки та документування протиправних дій вказаної особи, припинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-6 КУпАП, 16 серпня 2024 року, у ході проведення перевірки за додержанням порядку обліку, зберігання і використання МНІ, що містять службову інформацію у військовій частині НОМЕР_1 , було проведено огляд ПЕОМ (інв. №23) розташованого в службовому приміщенні групи персоналу в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , каб. №1 (Акт огляду службового ПЕОМ інв. № 23 групи персоналу в/ч НОМЕР_1 від 16.08.2024), співробітником УСБУ в Тернопільській області було зафіксовано незаконне копіювання документальних матеріалів, яким присвоєно гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Таким чином, на думку особи, яка складала протокол, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 212-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Незаконне копіювання інформації, яка зберігається в інформаційних (автоматизованих) системах, у паперовій чи електронній формі».

В апеляції ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-6 КУпАП.

Мотивує скаргу тим, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення допущено істотні порушення процесуального закону, у зв`язку із чим порушено її права гарантовані Конституцією України та Конвенцією право особи на захист та принцип доведеності вини.

Зазначає, що суддя у постанові не розкрив суть доказів та не надав їм оцінку з точки зору їх належності та допустимості, а також не прийняв до уваги доказів, які повністю спростовують її вину, зокрема відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.08.2024 року, згідно з якою Гриф обмеження доступу до документів, про які йдеться в матеріалах справи, скасовано згідно Протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.03.2024 року №5922, а тому вважає що вказані документи не містили жодного обмеження щодо їх використання в тому числі і копіювання.

Посилається на те, що згідно наказу про результати службового розслідування проведеного відносно неї її вини у копіюванні на особистий незареєстрований флеш-носій електронного файлу з наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) в форматі «.doc», 77 з яких, із грифом «Для службового користування» не встановлено оскільки ще до цього з вказаних документів було знято гриф «Для службового користування». Даний наказ долучено доказом до справи, але проігноровано судом та не наведено підстав його відхилення.

Наводить практику Європейського суду з прав людини щодо недотримання судом принципу поза розумним сумнівом, а також вимог щодо чіткого обґрунтування та аналізу в судовому рішенні, що є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Вказує на порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: відсутність доказів того, що старший уповноважений ВКІБ УСБУ в Тернопільській області підполковник ОСОБА_2 , був уповноважений на складення щодо неї протоколу відповідно до його службових (посадових) обов`язків (інструкцій), протокол складено пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, їй не роз`яснено змісту ст. 63 Конституції України та ст. 59 Конституції України та не ознайомлено із додатками до протоколу.

Стверджує, що згідно акту огляду службового ПЕОМ від 16.08.2024 року виявлено папку «Накази стройова», яка розміщена 09 квітня 2024 року, тобто після скасування 30.03.2024 Протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №5922 грифу обмеження доступу «Для службового користування» до копійованих документів. Вказує, що таким чином, жодних обмежень щодо використання вказаних документів не було, а матеріали справи взагалі не містять дослідження змісту електронних документів про які йдеться у акті огляду службового ПЕОМ від 16.08.2024 року.

Посилається на відсутність доказів того, що вказані документи за змістом відповідають документам (оригіналам), які зберігаються у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, зазначає, що у справі відсутні докази копіювання саме нею на власний незареєстрований флеш носій документів службового характеру, відомості про такий носій , а також те, що поясненння щодо визнання копіювання будь-чого, а особливо за допомогою незареєстрованого флеш носія нею не надавалось, тому наявність такого носія вважає надуманим.Окрім того, зазанчає що доступ до даної ПЕОМ був і в інших осіб, оскільки вказаний ПЕОМ не категорований, паролю до нього немає, вільний у доступі та використовується іншими військовослужбовцями частини, а файли були не обмежені у доступі, тому їх міг копіювати будь-хто.

Зазначає, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які норми чинного законодавства нею порушено, а протокол містить посилання на загальні норми.

Посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо неправомірності конкретизації судом самостійно обставин вчинення правопорушення.

Вважає, судом порушено її права шляхом відмови у розгляді заявленого нею клопотання про долучення доказів, які спростовують її вину, що також суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Також зазначає, що відповідно до п. 12 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати поряд із іншими обставинами, що мають значення для правильного вирішення справи, також чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення. Отже, дослідженню та оцінці підлягають усі докази, які є у справі та містять дані про причетність конкретної особи до вчиненого правопорушення та наявність вини у її діяннях.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону у статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка висловлена, зокрема, у рішеннях «Остюрн проти ФРН», Енгель та інші проти Нідерландів», «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», «Озтюрк проти Німеччини», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінальноправовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії, передбачені ст.4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Вказані вимоги при постановленні оскаржуваного рішення не було дотримано судом першої інстанції у повному обсязі.

Статтею 212-6 КУпАП передбачено, що відповідальність за даною нормою настає за незаконне копіювання інформації, яка зберігається в інформаційних (автоматизованих) системах, у паперовій чи електронній формі.

Вона застосовується лише за наявності таких умов:

Інформація повинна бути захищеною законом це може бути державна таємниця, службова інформація або інша інформація, яка має гриф обмеження доступу.

Дії особи порушують встановлений порядок обробки, використання чи захисту інформації.

Статтею 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційних телекомунікаційних системах» визначено умови обробки інформації в системі.

Відповідно до ст. 1 даного Закону інформаційна (автоматизована) система - організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, а інформаційно-комунікаційна система - сукупність інформаційних та електронних комунікаційних систем, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Згідно з вимогами п.п. 12, 14 ПКМУ від 19.10.2016 № 736 «Про затвердження типової інструкції про порядок обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію», за порушення яких притягується до відповідальності ОСОБА_1 : відповідальність за організацію та забезпечення дотримання в установах порядку ведення обліку, зберігання та використання документів, що містять службову інформацію, покладається на їх керівників. Особи, винні у порушенні порядку ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, їх втраті або розголошенні службової інформації, що в них міститься, притягуються до дисциплінарної або іншої відповідальності, передбаченої законом. Використання інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем чи засобів копіювально-розмножувальної техніки, що застосовуються під час обробки службової інформації, здійснюється на підставі розпорядчого документа керівника установи з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Як вбачається з матеріалів справи, в провину ОСОБА_1 ставиться те, що вона здійснила копіювання 333 документи, а саме: накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) в форматі «.doc», 77 з яких, із грифом «Для службового користування», та в подальшому розмістила на службовій неатестованій ПЕОМ (інв. № 23) групи персоналу в/ч НОМЕР_1 , на яку відсутня комплексна система захисту інформації, а також те, що у вказаних наказах викладені персональні дані військовослужбовців ЗСУ, а саме: ПІБ, дата народження, ідентифікаційний податковий номер, номер військово-облікової спеціальності, номер військової частини та посада (всього понад 1000 осіб).

Щодо захисту персональних даних, що містяться у наказах, що є предметом розгляду слід зазначити наступне.

Відповідальність за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних, передбачено ст. 188-39 КУпАП, а саме частиною четвертою даної статті, передбачено, що відповідальність настає за недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб`єкта персональних даних.

Тому приходжу до переконання, що копіювання даних наказів, що містять зазначені у протоколі персональні дані та розміщення на службовій не захищеній ПЕОМ не охоплюється складом ст. 212-6 КУпАП, відповідальність за подібні дії може наставати за ст. 188-39 КУпАП при наявності складу правопорушення.

У матеріалах справи міститься відповідь на запит заступника начальника управління СБУ в Тернопільській області від 21.08.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.08.2024 в якому міститься інформація про те, що наведений у запиті перелік наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) згідно з Протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.03.2024 №5922 гриф обмеження доступу «Для службового користування» було скасовано.

До матеріалів справи додано даний Протокол комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.03.2024 №5922, яким підтверджується скасування грифу обмеження доступу «Для службового користування» до ряду наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині), оскільки вони не містять даних, які б зумовили застосування грифу «Для службового користування».

Таким чином, судом встановлено, що у вищезагадних наказах гриф «Для службового користування» скасовано 30.03.2024, а згідно акту огляду службової ПЕОМ від 16.08.2024 року папку «Накази стройова» було розміщено 9 квітня 2024 року, тобто після скасування грифу «Для службового користування». Жодних відомостей проте, що дані документи були скопійовані раніше у матеріалах справи немає.

Отже, якщо скопійована інформація не має грифів обмеження доступу, її копіювання не може розглядатися як порушення законодавства про захист інформації.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційних телекомунікаційних системах» якою регламентується умови обробки інформації в системі, а саме: інформаційній (автоматизованій), інформаційно-комунікаційній системі, однак, в протоколі та в матеріалах провадження не міститься відомостей про відповідну систему.

У відповідності до практики ЄСПЛ, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, приджу до висновку про недоведення наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-6 КУпАП.

Отже, оскаржувану постанова Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-6 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя