Номер провадження: 33/813/1652/24
Номер справи місцевого суду: 522/2274/24
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю. Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Копіца О.В. за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Щербіни Н.М., захисника Піскуна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Хаджи І.Д., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Приморського райсуду м. Одеси від 0404.2024 відносно:

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, освіта вища, в.о. директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

установив:

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП на неї накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Постановою суду 1-ої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказів №14-о/п від 09.12.2022, «З оплати праці», згідно якого їй особисто, як в.о. директора встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №14-о/п від 09.12.2022 «З оплати праці», згідно якого їй особисто, як в.о. директора встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №24/Мд від 21.12.2022 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 150% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №24/Мд від 21.12.2022 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 150% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №02-о/п від 12.01.2023 «З оплати праці», згідно якого їй особисто, як в.о. директора встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №02-о/п від 12.01.2023 «З оплати праці», згідно якого їй особисто, як в.о. директора встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №03/Мд від 24.01.2023 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 100% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №03/Мд від 24.01.2023 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 100% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №06/Мд від 24.02.2023 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 100% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» і Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу №06/Мд від 24.02.2023 «Про преміювання», згідно якого їй особисто, як в.о. директора, медичному директору встановлено премію у розмірі 100% посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Хаджи І.Д. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення з таких підстав:

- у тексті постанови неодноразово зазначено, що ОСОБА_1 є директором Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України», однак насправді ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора державного закладу, та ніколи не призначалась на посаду директора. Контракт між МОЗ України та ОСОБА_1 , не укладався та офіційно вона посаду директора не займала, що свідчить про відсутність детального вивчення матеріалів справи з боку суду і призвело до ухвалення постанови, яка не може вважатись законною та обґрунтованою.

- підписуючи накази «Про преміювання» та «Про оплату праці» у ОСОБА_1 , як в.о. директора не виникало реального конфлікту інтересів, оскільки визначення розміру премії в.о. директора санаторію не входить до повноважень керівника, а є повноваженнями постійно діючої комісії з питань преміювання, створеної на підставі положення про преміювання. ОСОБА_1 до складу комісії ніколи не входила, а тому не брала жодної участі у визначенні розміру премії. В.о. директора санаторію не встановлює надбавки самостійно, їх розмір попереднього погоджує Міністерство охорони здоров`я та повідомляє про такі надбавки спеціальним листом, який був направлений на адресу санаторію;

- судом не надано оцінки відсутності відомості щодо моменту виявлення адміністративного правопорушення, який є одним із необхідних елементів для встановлення часу притягнення особи до відповідальності;

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч.ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів відповідно.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону встановлюють, що особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При розгляді зазначеного провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, суд неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів повністю доведена та підтверджується наявними в матеріалах справи наступними доказами:

- протоколами про адміністративне правопорушення за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ;

- витягом із наказу від 09.12.2022 №14-о/п «З оплати праці»;

- витягом із наказу від 21.12.2022 №24Д «Про преміювання»;

- витягом із наказу від 12.01.2023 №02-о/п «З оплати праці»;

- витягом із наказу від 24.02.2023 №06/Мд «Про преміювання»;

- витягом із наказу від 24.01.2023 №03/Мд «Про преміювання»;

- витягом із наказу від 16.10.1998 №57;

- витягом із наказу від 02.01.2018 №01-о/с;

- витягом із наказу від 17.08.2020 №67а-о/с;

- копією наказу МОЗ України від 08.12.2022 №66-о «Про покладання виконання обов`язків»;

- витягом із наказу від 08.12.2022 №01-01/294-Адм «Про виконання обов`язків директора ОСОБА_1 » тв посадовою інструкцією;

- статутом Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України;

- Листами МОЗ України про встановлення надбавок, надання матеріальної допомоги та преміювання керівників закладів та установ у 2022 та 2023 роках;

- Положенням про преміювання працівників; листом МОЗ України від 19.01.2024 про відсутність повідомлень від ОСОБА_1 ;

- поясненнями ОСОБА_1 від 16.02.2024.

Надаючи оцінку доводам захисника з приводу того, що ОСОБА_1 до складу комісії діючої комісії з питань преміювання ніколи не входила, а тому не брала жодної участі у визначенні розміру премії та з приводу того, що в.о. директора санаторію не встановлює надбавки самостійно, їх розмір попереднього погоджує МОЗ України та повідомляє про такі надбавки спеціальним листом, який був направлений на адресу санаторію апеляційний суд приходить до таких висновків.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання ним службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічними, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення публічним діячем інших дій. Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до роз`яснення НАЗК «Щодо наявності/ відсутності конфлікту інтересів під час реалізації повноважень з окремих питань оплати плаці» №11 від 13.06.2022 конфлікт інтересів виникає у керівника, який приймає рішення про встановлення собі стимулюючих виплат, зокрема, у випадку, коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосередньо рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня.

Водночас, відповідно до п. 2.4. Методичних рекомендацій НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» №5 від 02.04.2021 навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Перевіряючи аргументи захисника з приводу того, що ОСОБА_1 не входила до складу комісії з питань преміювання, відтак не приймала участі у визначенні розміру премії, апеляційний суд зауважує, що зазначена обставина жодним чином не спростовує факту підписання нею наказу про встановлення розміру премій та надбавок безпосередньо собі.

У цьому контексті апеляційний суд також зауважує, що відповідно до примітки до ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) визначено, що приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Вимогами ст. 41 Закону визначено, що особи, зазначені у п. 1, п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону, особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відтак, на підставі аналізу матеріалів справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді в.о. директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України» підписуючи зазначені вище накази, а також зазначаючи в них конкретний відсотковий розмір власної надбавки, премії всупереч вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила безпосереднього керівника МОЗ України про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких здійснених ОСОБА_1 заходів для врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, як це передбачено вимогами п. 4) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника відносно того, що судом не надано оцінки відсутності відомості щодо моменту виявлення адміністративного правопорушення, який є одним із необхідних елементів для встановлення часу притягнення особи до відповідальності, оскільки мотивувальна частина постанови містить такі відомості.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст. 51 та ст.ст. 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до загальнодоступних роз`яснень НАЗК, зокрема, Листа НАЗК за вих. №47-09/27771/21 від 26.04.2021, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.

Враховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП були складені 16.02.2024, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що всупереч твердженням захисника, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП в даному випадку не спливли, внаслідок чого відсутні передбачені п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі.

У контексті посилання захисника на правову позицію Верхового суду по справі №149/2498/17, апеляційний суд зауважує, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Відтак, з огляду на наявність спеціальних роз`яснень НАЗК, застосуванню підлягають саме вони.

Факт того, що в оскаржуваній постанові суд 1-ої інстанції окремо не зупинився на детальній аргументації моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень не може свідчити про незаконність та необґрунтованість постанови.

Водночас, апеляційний суд, вважає обґрунтованими доводи захисника з приводу того, що на момент вчинення правопорушень ОСОБА_1 директором Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України» не була, а лише виконувала обов`язки директора зазначеного державного закладу, у зв`язку з чим постанова суду в цій частині підлягає зміні. При цьому апеляційний суд зауважує, що зазначена обставина не впливає на правильність висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначених адміністративних правопорушень.

Окрім того, апеляційний суд додатково зауважує, що у резолютивній частині суд визнав ОСОБА_1 винуватою за вчинення кожного із правопорушень, хоча постановою суду від 20.03.2023 справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1822/24), ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1823/24), ч.1 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1824/24), ч.1 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1825/24), ч.1 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1826/24), ч.2 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1827/24), ч.2 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1828/24), ч.2 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1829/24), ч.2 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1830/24), ч.2 ст.172-7 КУпАП (справа №522/2274/24, провадження № 3/522/1831/24) були об`єднані в одне провадження із присвоєнням номеру № 522/2274/24, провадження № 3/522/1822/24.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Водночас, суд 1-ої інстанції, призначаючи стягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, одразу призначив остаточне стягнення за два правопорушення одразу, без призначення стягнення за кожне адміністративне правопорушення окремо та без застосування відповідних положень ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Відтак, постанова суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає відповідній зміні, в частині накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, що не погіршує її становище.

Приписами п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Хаджи І.Д., в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова зміні з мотивів, зазначених судом вище.

Керуючись ст.ст. 7, 36, 251, 280, 293, 294 КУпАПапеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Хаджи І.Д., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП змінити.

В тексті мотивувальної частини постанови слова «директор Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України» замінити на слова: «в.о. директора Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова МОЗ України».

Перший абзац резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:

«Накласти стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн. та за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Відповідно до ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу у розмір 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца