ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2635/24 Справа № 243/4550/24 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Марчука В.І. який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: невідомий, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 30 травня 2024 року о 10 годині 24 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі Черкаській ОТГ с. Привілля по вулиці Шкільна біля будинку № 19А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Alcotest Drager 6820» або від проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, велась відео фіксація на BodyCam Motorola Solutions № 472708, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.

З таким судовим рішенням не погодилась адвокат Марчука В.І. та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що копію оскаржуваної постанови суду, ОСОБА_1 не направлялась. Апеляційну скаргу підготовлено до апеляційного суду після укладеного договору про падання правничої допомоги від 10.09.2024 року. Зазначає, що військовий стан і участь особи в бойових діях, є підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Що ж стосується оскаржуваної постанови, то апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та справу про адміністративне правопорушення закрити провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що не дослідив повно і всебічно обставини справи, постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, долученим до протоколу доказам, тому дана постанова підлягає скасуванню виходячи з наступного. Вказує, що в порушення інструкції поліцейським до протоколу не долучено відеозаписи з бодікамер поліцейських екіпажу 506, які брали участь в процесуальних діях, який складав рапорт та інспектор який приймав пояснення. Також до протоколу не долучено відеозапис з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейських, про фіксацію керування апелянтом транспортним засобом та його зупинку. Вважає, що у наявних в матеріалах справи відеозаписах на відсутній факту керування транспортним засобом, а зафіксовані військовослужбовці, що перебували біля автомобіля, не залучені до справи про адміністративне правопорушення для встановлення обставин справи як свідки, поняті. Зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 30.05.2024 року серії ААД №906147 вбачається, що свідки або поняті відсутні. Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи. Вказує, що в порушення вимог Інструкції № 1026 до протоколу і матеріалів справи не долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння апелянта та направлення його на огляд до медичного закладу. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє зобов`язання апелянта про відсторонення його від керування транспортним засобом. Вказує, що рапорт не може слугувати однозначним безумовним належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що наявні письмові пояснення не можуть бути належними і допустимими доказами оскільки особа безпосередньо судом не допитувався. Зазначає, що суд першої інстанції посилається на інші матеріали справи, якими обґрунтовується вина апелянта, проте, не зазначає їх та не розкриває зміст та не дає їм оцінки відповідно до ст.252 КУпАП, що є істотним порушенням, яке унеможливлює встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує про неувімкнення на місці події аварійної світлової сигналізації на автомобілі апелянта, яка згідно з вимогами пп.«б» п.9.9 ПДР України, повинна бути увімкнута у разі зупинки на вимогу поліцейського. Вважає, що відсутність в матеріалах справи постанови працівника поліції про адміністративне правопорушення, пов`язане з невиконанням апелянтом вимог п.9.9 ПДР також вказує на ту обставину, що поліцейські не зупиняли транспортний засіб під його керуванням. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відеореєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не є безперервним та не містить фіксації події, яка б підтверджувала повний хід такої події з моменту зупинки транспортного засобу до моменту відсторонення від керування транспортним засобом безперервно. Вважає, що працівниками поліції порушено інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, 30.05.2024 року через село Привілля прямував виконувати бойове завдання з групою військовослужбовців на території Донецької області, що підтверджується зазначеною довідкою. В зв`язку з чим на виконання бойового наказу не мав права затримуватись і розголошувати дану інформацію третім особам.

Учасники по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. В судове засідання не з`явились. До початку судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними та вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 906147 від 30 травня 2024 року, з якого вбачається, що 30 травня 2024 року о 10 годині 24 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі Черкаській ОТГ с. Привілля по вулиці Шкільна біля будинку № 19А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Alcotest Drager 6820» або від проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, велась відео фіксація на BodyCam Motorola Solutions № 472708, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Диск із відеозаписом, на якому зафіксовані події, що відповідають подіям, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі вбачається, чоловік, який представився ОСОБА_1 , в ході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а потім у медичному закладі, на що останній відмовляється, крім того, в ході спілкування з патрульними ОСОБА_1 підтверджує, що дійсно керував транспортним засобом.

Рапортом працівника поліції від 30 травня 2024 року про фактичні обставини події.

Поясненнями ОСОБА_1 від 30 травня 2024 року.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є безпідставними, які спростовуються наявними у матеріалах справи поясненнями ОСОБА_1 та відеозаписами. В своїх поясненнях ОСОБА_1 підтверджує, що саме він керував транспортним засобом та перебував в автомобілі, коли автомобіль рухався, та був зупинений працівниками поліції. Також на відеозаписі ОСОБА_1 , в ході спілкування працівниками поліції підтверджує, що дійсно керував транспортним засобом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції крім ОСОБА_1 в автомобілі інші особи не перебувають, а отже вважати, що автомобілем керувала інша особа, а ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, у судді відсутні обґрунтовані підстави.

Доводи апелянта, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що свідки або поняті відсутні, проте згідно відеозаписів, біля автомобіля перебували військовослужбовці проте їх не залучено до справи про адміністративне правопорушення для встановлення обставин справи як свідки, поняті, не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 .

Оскільки обсяг доказів, необхідний для доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, визначається працівниками поліції відповідно до обставин кожної конкретної справи, відповідно до ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку участь свідків не є обов`язковою, оскільки були застосовані технічні засоби відеозапису, які наявні у матеріалах справи на диску.

Доводи апелянта, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, є вірним, складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення. Апеляційний суд зазначає, що зміст протоколу з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Також, не є слушними доводи апелянта, що рапорт не може слугувати однозначним безумовним належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки його зміст також з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Доводи апелянта, що наявні письмові пояснення не можуть бути належними і допустимими доказами оскільки особа безпосередньо судом не допитувався, є безпідставними, які оцінені судом на підставі ст. 251, 252 КУпАП, письмові покази повністю підтверджені відеозаписами.

Доводи апелянта про відсутність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння апелянта та направлення на огляд до медичного закладу, є безпідставними та не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року встановлений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, з аналізу даної інструкції вбачається, що форма направлення надається водієві у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, тобто у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження, форма направлення не видається.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння одразу як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, тому апеляційний суд не вбачає порушення поліцейськими порядку виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про відсутність зобов`язання апелянта про відсторонення його від керування транспортним засобом, також не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи постанови працівника поліції про адміністративне правопорушення, пов`язане з невиконанням ОСОБА_1 вимог п.9.9 ПДР, вказує на ту обставину, що поліцейські не зупиняли транспортний засіб під його керуванням, є безпідставними, які ніяким чином не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому.

Твердження захисника, що протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відеореєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не є безперервним та не містить фіксації події, яка б підтверджувала повний хід такої події з моменту зупинки транспортного засобу до моменту відсторонення від керування транспортним засобом безперервно, є безпідставними, оскільки відеозапис містить події правопорушення та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом не звільняє його від обов`язку дотримуватись правил дорожнього руху, зокрема виконати закону вимогу працівника поліції відповідно до п. 2.5 ПДР України.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Крім того, під час розгляду справи не встановлено обставин, які б підтверджували неможливість виконання апелянтом вимог працівників поліції через його військові обов`язки.

Надана апелянтом довідка про виконання бойового завдання, не підтвердила виконання ОСОБА_1 30.05.2024 року будь якого бойового завдання, тому твердження апелянта, що ОСОБА_1 не мав права затримуватись і розголошувати дану інформацію третім особам, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи апелянта оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол складений відносно ОСОБА_1 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу не підтверджені доказами.

Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення враховано ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки транспортним засобом, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності піддати правопорушника покаранню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що наведені доводи у апеляційній скарзі не підтвердженні під час апеляційного розгляду та не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови судді районного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Марчуку В.І. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Марчука В.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя