Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1229/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2024 м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Надопта А.А., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - захисника Дурдинця В.В., розглянувши об`єднані матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли із відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.185-10, ч.1 ст.204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До суду 20.02.2024 року надійшли протоколи про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148980 від 07.02.2024 та ЗхРУ №148981 від 07.02.2024 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Постановою від 03.05.2024 року вирішено об`єднати в одне провадження справу №299/1229/24 (номер провадження 3/299/337/24) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.185-10 КУпАП, з справою №299/1231/24 (номер провадження 3/299/338/24) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП. Об`єднаній справі присвоїти обліково-статистичний номер 299/1229/24 (номер провадження 3/299/337/24).

За змістом протоколів про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 148980 від 07.02.2024 та ЗхРУ №148981 від 07.02.2024 року, 06 лютого 2024 року о 00:55 годині прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) на напрямку 112 прикордонного знаку державного кордону (територія АДРЕСА_2 ) в контрольованому прикордонному районі на відстані 5500 метрів від лінії державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснював спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, при цьому спільно з ОСОБА_2 не виконав неодноразово повторювані законні вимоги прикордонного наряду щодо пред`явлення документів, що посвідчує особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму (обов`язок пред`являти таких документів громадянами встановлено в п. 10 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 року Ns 1147, право здійснювати контроль дотримання прикордонного режиму надано п.5 цього положення), за які передбачено відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП та ч.2 ст.185-10 КУпАП.

У судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , пояснив, що вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушеннях не визнає повністю та не мав жодного умислу на незаконний перетин державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України. Він разом із ОСОБА_2 , будучи пасажиром автомобіля Мерседес Спрінтер, мали намір приїхати до смт.Королево, де він бажав оглянути вживаний автомобіль з метою його придбання на потреби рідного брата, який проходить службу в органах національної поліції і приймав участь в бойових діях на сході України. Вони взагалі не мали наміру та мети наближатися до державного кордону, оскільки перебували на дорозі державного значення. Просив закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник адвокат Дурдинець В.В. в судовому засіданні просив провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Пояснив суду, що його підзахисний прибув на територію Берегівського району у першу чергу в цілях огляду та придбання позашляховика для рідного брата, який приймав участь у бойових діях на сході країни. Жодного належного та допустимого доказу злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків до матеріалів не надано. Відеофайлів з нагрудних або інших камер до матеріалів не додано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, оглянувши матеріали протоколу, суд приходить до наступного висновку.

Положення ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ у судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Дослідивши зміст протоколів про адміністративне правопорушення, встановлено, що дії ОСОБА_1 працівником прикордонної служби кваліфіковано за ч.1 ст.204-1 КУпАП та ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Згідно тексту протоколів ОСОБА_1 затримано близько на відстані 5500 тисяч метрів до лінії державного кордону. Тобто виходячи з лексичної та логічної конструкції цього визначення, можна дійти до висновку, що в момент затримання ОСОБА_1 перебував за 5500 метрів від лінії державного кордону, проте у зоні прикордонної смуги в районі населеного пункту Теково (територія Королівського ОТГ Берегівського району).

Згідно ст. 4 ЗУ «Про державний кордон України» позначення державного кордону на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України, у самому тексті протоколу прямо вказано, що найближчий прикордонний знак у напрямку 112 знаходиться за 5500 метрів від місця затримання особи, що в жодному виді не співвідноситься з можливістю перетнути державний кордон чи спробу перетину останнього, оскільки виходячи з припису ч. 8 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку. Але аж ніяк не перебування за 5500 метрів від лінії державного кордону, що в повній мірі суперечить об`єктивній стороні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.204-1 КУпАП перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а саме лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України суші, вод, надр, повітряного простору згідно ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 № 1777-XII.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України.

Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії.

Аналізуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП, слід зазначити, що ні в Протоколі про адміністративне затримання від 07 лютого 2024 року, ні в Протоколі про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2024 року, що складені відносно ОСОБА_1 , не зазначено хто саме затримував особу при незаконному перетині державного кордону. Разом з тим, згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2024 року, затримання відбулося за 5500 метрів від державного кордону (перед державним кордоном розташовані ще два населені пункти Берегівської ОТГ - Теково та Хижа) на стаціонарному контрольному пункті біля річки Тиса. Крім того, не зазначено, що ОСОБА_1 був пасажиром в автомобілі Mercedes Sprinter, білого кольору, яким керував його знайомий ОСОБА_2 , які безумовно не мали на меті наближатися до державного кордону, оскільки перебували на дорозі державного значення.

Що стосується дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП, слід відмітити наступне.

У відповідності до ст. 251 КУпАП жодного належного та допустимого доказу злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків до матеріалів не надано. Ні в протоколі про адміністративне затримання від 07 лютого 2024 року, ні в протоколі про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2024 року, що складені відносно ОСОБА_1 не зазначено який саме інспектор здійснював перевірку документів, прізвище, ім`я по-батькові, звання та посада, відносно якої була здійснена злісна непокора.

В матеріалах справи є наявна копія водійського посвідчення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке він надав при перевірці документів, оскільки така перевірка документів відбувалась на стаціонарному контрольному пункті біля річки Тиса, перед населеним пунктом Теково, так як він мав намір прибути в смт. Королево.

Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З досліджених в судовому засіданні доказів факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 та ч.2 ст.185-10 КУпАП не підтвердився, а сам правопорушник своєї вини не визнав.

У відповідності до вимог ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Із приписів ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину небуде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 247 п. 1 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 245, 247 п. 1, 251, 280, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події ьа складу адміністративних правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя А. А. Надопта