П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Ковбасюк О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Територіального управління БЕБ у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , голови правління АТ «Український банк реконструкції та розвитку»,

за ч.1 ст. 185-13 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №1 від 08.11.2024 ОСОБА_1 , будучи головою правління Акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку», порушив п.3 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», підписавши лист-відповідь 311/1010 від 26.09.2024, у якому відмовив у надані інформації на запит Територіального управління Бюро економічної безпеки у Київській області від 23.07.2024.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст. 185- 13 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисник - адвокат Щербина С.П. надала пояснення, а також просила долучити до матеріалів справи письмові заперечення, відповідно до яких просила провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник ТУ БЕБ у Київській області Таргонська О.С. вважала обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №1 від 08.11.2024, доведеними та просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-13 КУпАП, надавши до суду письмові пояснення на заперечення захисника.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та представника ТУ БЕБ у Київській області, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» (далі - Закон) Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції. Діяльність Бюро економічної безпеки України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону визначено, що Бюро економічної безпеки України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.

Територіальні управління Бюро економічної безпеки України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Територіальні управління Бюро економічної безпеки України утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону отримання від банків інформації, що містить банківську таємницю, здійснюється в порядку та обсязі, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність». Отримання Бюро економічної безпеки України від Центрального депозитарію цінних паперів, Національного банку України та депозитарних установ інформації, що міститься в системі депозитарного обліку цінних паперів, здійснюється в порядку та обсязі, визначених Законом України «Про депозитарну систему України», з урахуванням положень цього Закону.

Отже, наведені вище положення Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» надають БЕБ правові підстави для витребування в межах здійснення досудового розслідування інформації, необхідної для виконання обов`язків Бюро.

Відповідно до ч.1 ст. 185-13 КУпАП ненадання інформації Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Державному бюро розслідувань, Службі безпеки України на запит їх посадових осіб, надання завідомо недостовірної інформації чи не в повному обсязі, порушення встановлених законом строків її надання, повідомлення третіх осіб стосовно того, що про них збирається така інформація, або невиконання інших законних вимог посадових осіб зазначених органів тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2024 на адресу Акціонерного товариства «Український банк реконструкцій та розвитку» надійшов запит за підписом керівника Територіального управління БЕБ у Київській області про надання інформації, що містить банківську таємницю.

Листом №11/1010 від 26.09.2024 за підписом голови правління АТ «Український банк реконструкції та розвитку» ОСОБА_1 відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на положення п.3 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яким визначено перелік осіб, яким може розкриватися банківська таємниця, та із посиланням на невідповідність запиту вимогам Закону.

Згідно зі ст. 1076 Цивільного кодексу України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Банківською таємницею є, зокрема, відомості про банківські рахунки клієнтів, інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз`яснення щодо застосування таких актів.

Положення інших законів України щодо обсягу та порядку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З аналізу змісту вказаної вище норми вбачається, що норми інших законів в частині положень щодо розкриття банківської таємниці не можуть превалювати над нормами закону, який регулює діяльність банків, зокрема, щодо інформації, яка містить банківську таємницю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.

В цитуванні п.3 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», наведеному вище, виділено органи державної влади, органи (територіальні підрозділи) яких мають право на отримання інформації, що містить банківську таємницю - це органи прокуратури України та органи Національної поліції України.

Відповідно до частини 6 статті 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Крім того, суд бере до уваги роз`яснення Національного банку України, який на виконання статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в листі №18- 0006/91088 від 30.12.2022 надав роз`яснення про порядок застосування п.3 ч.1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та повідомив, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками посадовій особі, яка очолює Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро України, Бюро економічної безпеки України, Антимонопольний комітет України, Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів або заступнику цієї посадової особи.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що обробка інформації здійснюється Бюро економічної безпеки України з дотриманням законодавства про захист персональних даних та забезпеченням таємниці, що охороняється законом.

Крім того, норми статей 17 та 18 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» чітко регламентують перелік повноважень директора Бюро економічної безпеки України та повноваження керівника територіального управління Бюро економічної безпеки України, тобто Бюро економічної безпеки України та Територіальні управління Бюро економічної безпеки України є різними юридичними особами, з різним обсягом повноважень та прав.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави вважати, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» надає право на отримання інформації за підписом керівника саме Бюро економічної безпеки України, а не його територіальних управлінь.

Як встановлено судом, із відповідним запитом до АТ «Український банк реконструкції та розвитку» звернувся керівник Територіального управління Бюро економічної безпеки у Київській області, а не керівник безпосередньо Бюро економічної безпеки.

Вказане суперечить наведеним вище положенням законодавства та роз`ясненням Національного банку України щодо надання відповідної інформації.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-13 КУпАП є недоведеною та належним чином не підтверджена, а відтак провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 185-13, 245, 247, 252, 280 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-13 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя О. О. Ковбасюк