КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/4644/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі: Мудрак Р. Р.

за участі: захисника Авдєєва Б.М., в інтересах потерпілої ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Сіваченка В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сіваченка Володимира Васильовича, в інтересах ОСОБА_2 ,

на постанову Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Бандури І. С.

від 09 вересня 2024 року

у справі №759/16342/24 Святошинського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого в АТ «Компанія авіаційного і ракетно-технічного машинобудування», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн, що підлягає стягненню у прибуток держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 гривень.

На дану постанову адвокат Сіваченко В. В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову про адміністративне правопорушення скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було проаналізовано наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені домашнього насильства є необґрунтований. Вказував на те, що судом першої інстанції не було зазначено в постанові суду мотивів її прийняття, а також взагалі не зазначені мотиви відхилення аргументів сторони захисту, викладені в клопотанні від 16 серпня 2024 року про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Звертав увагу суду на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла сварка через різні погляди щодо виховання дитини, але факту домашнього насильства не було.

Так, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що він буде звертатись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним, а також про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки перебування дитини з ОСОБА_1 є вкрай небезпечним для життя дитини з об`єктивних причини, в зв`язку з наявністю діагностованих психічних розладів у неї, після чого остання, дізнавшись про цю ситуацію, почала поводити себе агресивно, що призвело до виникнення певного конфлікту, який відбувся 03 серпня 2024 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник Сіваченко В. В. підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній. ОСОБА_2 поясним, що дійсно мав місце конфлікт, але за горло ОСОБА_3 не хапав, адже віз коляску із дитиною.

Потерпіла ОСОБА_1 та її захисник Авдєєв Б. М., не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Сіваченка В. В., а також ОСОБА_1 та її захисника Авдєєва Б. М., апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 03.08.2024 року, о 19 год. 20 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 у ході конфлікту з дружиною ОСОБА_1 схопив її за горло, завдавши їй фізичного болю, чим вчинив фізичне домашнє насильство, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої. Такими діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто, умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки, якою є можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

У поясненнях, що були відібрані працівником поліції, ОСОБА_2 пояснив, що він віз коляску із немовлям. Коли ОСОБА_1 намагалась вирвати у нього візок, він схопив її за руку. Разом із тим, як зміст протоколу свідчить, що під час його складання були взяті до уваги лише пояснення ОСОБА_1 , яка не повідомила усіх обставин за яких стався конфлікт.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що дійсно 03 серпня 2024 року мала місце сварка під час прогулянки із дитиною, якій на той час було три тижні, адже після її народження ні вона ні ОСОБА_2 ще не у повному обсязі усвідомили обсяг батьківської відповідальності. Вона дійсно хотіла забрати візок із немовлям, утім ніякого болю, фізичної чи психологічної шкоди їй завдано не було.

Отже висновку про вчинення ОСОБА_2 насильства щодо ОСОБА_1 , що становить склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд дійшов помилково.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сіваченка Володимира Васильовича, в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова