Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2719/24 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г.
Номер провадження №33/4805/1137/24
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року, якою останнього притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Стягнуто на користь держави, в особі ДСА України судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 08-50 год. по вул. Ільїна-Вашева в м. Звягель, керуючи автомобілем Citroen, р.н. НОМЕР_1 , повинен був стежити за дорожньою обстановкою, бути уважним, відповідно реагувати на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції та здійснив обгін на вул. Вашева-Ільїна, де відбулось зіткнення із автомобілем ГАЗ, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій порушив вимоги п.п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження відносно нього за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що судом безпідставно відхилено показання свідків на його користь та взято за основу пояснення іншого водія, тобто притягнуто його до відповідальності без належних доказів винуватості.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про день розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавав.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 762032 від 05.05.2024, ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 08-50 год. по вул. Ільїна-Вашева в м. Звягель, керуючи автомобілем Citroen, р.н. НОМЕР_1 , повинен був стежити за дорожньою обстановкою, бути уважним, відповідно реагувати на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався дистанції та здійснив обгін на вул. Вашева-Ільїна, де відбулось зіткнення із автомобілем ГАЗ, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій порушив вимоги п.п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР), за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

В своїх поясненнях водій ОСОБА_1 стверджував, що автомобіль «ГАЗ» рухався попереду без увімкненого показчика повороту, тому він почав маневр обгону. В цей час автомобіль «ГАЗ» почав рух ліворуч на іншу вулицю, внаслідок чого відбулося зіткнення. Вважає, що саме водій останнього не впевнився у безпеці маневру та відсутності ТЗ, які здійснюють обгін.

Водій ОСОБА_2 зазначив, що його обігнав автомобіль «Укрпошта» і він почав маневр ліворуч для з`їзду на іншу вулицю, поворот був увімкнутий. В цей час інший автомобіль «Укрпошта» вдарився в переднє ліве колесо його автомобіля. Вважає винним водія автомобіля «Укрпошта».

Судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є працівниками «Укрпошти» і надали пояснення, аналогічні поясненням водія ОСОБА_1 .

В матеріалах справи містяться: письмові пояснення водіїв, рапорт поліцейської ОСОБА_6 , схема місця ДТП, фотографії із місця пригоди, відеозапис з портативної камери поліцейських під час оформлення адміністративних матеріалів.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилося у порушення ним пунктів 2.3, 12.1, 13.1 ПДР України.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є передчасним, не підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, не грунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Свій висновок суд обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_1 вимог наступних пунктів ПДР України:

2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу,

що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та стало причиною виникнення даної ДТП.

Одночасно, висновок суду про достовірність пояснень водія ОСОБА_2 про те, що він завчасно увімкнув показник лівого повороту, та сумнівність пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є співпрацівниками водія ОСОБА_1 , грунтуються лише на припущеннях і не підтверджені іншими належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Так, як вбачається із пояснень водіїв та схеми пригоди, зіткнення ТЗ правою передньою частиною автомобіля Citroen, р.н. НОМЕР_1 та лівою передньою частиною автомобіля ГАЗ, р.н. НОМЕР_2 , відбулося на зустрічній смузі руху під час маневру автомобіля «ГАЗ» ліворуч на вулицю Вашева та здійснення маневру обгону останнього автомобілем «Citroen», що узгоджується із поясненнями водіїв.

Одночасно, встановлені судом обставини події дають підстави стверджувати, що автомобіль «Citroen» рухався з більшою швидкістю ніж автомобіль «ГАЗ», тому перебував при виникненні небезпеки для нього (початку маневру автомобіля «ГАЗ» або увімкнення ним лівого показника повороту, якщо такий вмикався) на певній відстані позаду від нього. Чи був він на своїй смузі руху чи вже на зустрічній, що має значення для визначення небезпеки для руху автомобілю «ГАЗ» (неможливості повороту ліворуч за наявності на зустрічній смузі руху автомобіля, що здійснює обгін), встановлено не було.

При цьому, на думку суду, відповідність дій водіїв доречно було б розглядати в контексті дотримання ними наступних вимог ПДР України:

1) водія автомобіля «Citroen» ОСОБА_1 :

пп. б) п. 14.2 - перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;

пп. а) п. 14.6 - обгін заборонено на перехресті;

2) водія автомобіля «ГАЗ» ОСОБА_2 :

пп. а) п. 9.2 - водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом;

п. 9.4 - подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів;

п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому, визначальним для встановлення порушення пункту ПДР України, який знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної ДТП, та відповідно винної особи, мав би бути висновок автотехнічної експертизи на підставі належних вихідних даних: моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля «Citroen» (в момент увімкнення лівого показника повороту на автомобілі «ГАЗ» або початок маневру ліворуч), виникнення небезпеки для руху автомобіля «ГАЗ» (в момент, коли водій останнього міг побачити маневр обгону автомобіля «Citroen»), швидкості ТЗ, часу необхідного автомобілю «ГАЗ» для подолання відстані між початком маневру до місця зіткнення та відстані автомобіля «Citroen» до нього в момент виникнення небезпеки для руху, часу увімкнення (якщо вмикався) лівого показника повороту водієм автомобіля «ГАЗ» (до початку маневру обгону автомобілем «Citroen» чи вже під час перебування останнім на зустрічній смузі руху), можливості впевнитися водію автомобіля «ГАЗ» про відсутність для нього перешкоди для здійснення маневру ліворуч тощо. Проте такий висновок автотехнічної експертизи в матеріалах справи відсутній.

Без наявності відповідних доказів на підстави лише схеми ДТП та пояснень водіїв встановлення фактичних обставин події не представляється можливим.

При цьому, висновок суду про неуважність водія автомобіля «Citroen» та порушенням ним швидкісних обмежень, дистанції чи інтервалу, які могли б перебувати у причинному зв`язку з настанням пригоди, а саме порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 2.3, 12.1, 13.1 ПДР України, належними та допустимими доказами не підтверджені, тому є лише припущеннями, що не можуть бути покладено в основу обвинувачення водія ОСОБА_1 в порушенні цих пунктів ПДР України, як таких, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із наслідками.

Суд не вправі виходити за межі фабули правопорушення, самостійно змінювати звинувачення та правову кваліфікацію правопорушення водієм ОСОБА_1 , яке викладено у протоколі про адміністративне правопорушення, тому не може вдаватися в оцінку дій водія ОСОБА_1 на відповідність їх вимогам пп. б) п. 14.2 та пп. а) п. 14.6 ПДР України та перебування їх в причинно-наслідковому зв`язку із ДТП. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, дійшов передчасного висновку про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке пов`язано само із порушенням п.п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто причинно-наслідковому зв`язку із його діями та дорожньо-транспортною пригодою.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що протокол серії ААД № 762032 від 02.05.2024 відносно ОСОБА_1 не можна визнати належним та допустимим доказом його винуватості, що пов`язане із порушенням ним п.п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, тому суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, тому постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нової про закриття провадження в справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь