Справа № 487/5664/24
Провадження № 3/487/1655/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Сердюк В.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія,

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2024 року о 19 год. 50 хв. в м. Миколаїв, вул. Г. Карпенка, 37-а водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Водію у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі. Згідно з результатом Alcotest Drager водій ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (1,84‰), чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину визнав, підтвердив обставини, викладені у протоколі, розкаявся.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже диспозиція цієї статті є бланкетною, тобто відсилає до інших норм або правил.

Відповідно до п. 2.9а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім визнання своєї провини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується сукупністю письмових доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 873320 від 02.06.2024, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, тестом № 442 Alcotester 7510, відеозаписом.

Вказані докази знаходяться у взаємозв`язку, не викликають сумнівів та ніким не спростовані.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР, тобто останній своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією даної частини статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При вирішенні питання про міру адміністративного стягнення суд враховує, що вказаний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

Разом з тим, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суд враховує, що ОСОБА_1 проходить службу у військові частині НОМЕР_2 на посаді водія, є учасником бойових дій (військовий квиток Серія НОМЕР_4 , посвідчення серія НОМЕР_5 ).

Отже, служба ОСОБА_1 пов`язана з постійним використанням транспортних засобів, керуванням автомобілем ОСОБА_1 потрібне для захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, тому позбавлення його права керуванням транспортними засобами позбавить його можливості здійснювати службові завдання.

В п. 3 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи ОСОБА_1 та його відношення до правопорушення, необхідним і достатнім буде накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, в даному випадку суддя вважає за необхідне застосувати стягнення з урахуванням аналогії закону та застосувати положення ст. 69 КК України для призначення покарання, що є меншим ніж передбачено санкцією закону про адміністративну відповідальність.

На підставі викладеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, матеріали справи, наслідки вчиненого ним правопорушення та ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин вчинення правопорушення, вважаю, що адміністративним стягненням, необхідним для виховання ОСОБА_1 із застосуванням ст.69 КК України, повинна бути міра відповідальності у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Проте відповідно до пунктів 12 та 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн без позбавленням права керування транспортними засобами.

Отримувач Миколаївське ГУК/Микол.обл./21081300

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Рахунок UA0014001

Код класифікації доходів бюджету 21081300.

Призначення платежу: ААД № 873320; ОСОБА_1 .

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).

Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія, не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 307 КУпАП, має бути надана суду, який виніс постанову.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 308 КУпАП).

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути подвійний розмір штрафу, а саме 34 000 грн.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її винесення та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду у строк та порядку передбачені ст.294 КУпАП.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя З.М. Сухаревич