печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Константінова К.Е., розглянувши матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , громадянку України, яка працює менеджером з питань запобігання та виявлення корупції Відділу з питань запобігання та виявлення корупції державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,

за ч. 4 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 23.05.2024, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9 А, будучи менеджером з питань запобігання та виявлення корупції Відділу з питань запобігання та виявлення корупції державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», вчинила обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом, чим вчинила адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, за наступних обставин.

Встановлено, що у провадженні Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) перебуває звернення ОСОБА_2 стосовно стверджуваного порушення державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» його права на інформацію.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Підприємства із запитами на інформацію від 23.04.2024 та 16.05.2024, в яких просив надати інформацію щодо загальної суми коштів, виплачених керівникам департаментів Підприємства тощо.

У відповідь листами Підприємства від 30.04.2024 № 2873/19-2024 та 23.05.2024 № 3446/19-2024 за підписом менеджера з питань запобігання та виявлення корупції Відділу з питань запобігання та виявлення корупції державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_1 потерпілому повідомлено, що запитувана у запитах інформація є інформацією з обмеженим доступом, а саме конфіденційною інформацією.

З такими відповідями ОСОБА_2 не погоджується та вбачає порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон).

Надалі, до Підприємства направлено лист Представника Уповноваженого з інформаційних прав від 13.06.2024 № 35124.4/0-19664.3/24/45.3 з проханням повторно розглянути запити потерпілого від 23.04.2024 та 16.05.2024 відповідно до вимог Закону та з урахуванням наданих роз`яснень.

Листом Підприємства від 27.06.2024 повторно розглянуто запити ОСОБА_2 від 23.04.2024 та 16.05.2024, проте з порушенням вимог Закону, а саме ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до пункту 5.2 Статуту державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Статут) майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном відповідно до чинного законодавства та цього Статуту.

Водночас, у пункті 5.6 статуту зазначено, що кошти, одержані в результаті відчуження, списання майна, що належить до основних засобів підприємства, є державною власністю і використовується відповідно до законодавства, а також затвердженого плану.

Отже, у розумінні статті 13 Закону Підприємство може бути розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради, а також інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

З огляду на зазначене вище, запитувана інформація щодо загальної суми коштів, виплачених керівникам департаментів Підприємства є публічною, оскільки стосується використання бюджетних коштів, а Підприємство є її розпорядником.

Водночас запитувана ОСОБА_2 інформація стосується здійснення Підприємством розпорядження бюджетними коштами, а відтак відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону доступ до запитуваної інформації обмеженню не підлягає.

Вказане правопорушення виявлено 24.07.2024.

ОСОБА_1 про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, підстав для відкладення судового розгляду не встановлено, оскільки позиція по суті надана в письмових поясненнях ОСОБА_1 від 27.06.2024 № 4360/19-2024, а тому на підставі ст. 268 КУпАП, суд визнав можливим розглянути справу за її відсутності.

27.06.2024 ОСОБА_1 направила до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини письмові пояснення, за змістом яких повідомила, що ненадання підприємством інформації на запит журналіста є обґрунтованим і відповідає законодавству. В обґрунтування своє позиції зазначила, що оскільки у запиті йдеться про надання інформації про оплату праці окремих керівників самостійних підрозділів Підприємства, які не обіймають посад, визначених у п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відсутні законодавчі обмеження щодо заборони доступу до запитуваної інформації. Відмова у наданні інформації є обґрунтованою, у разі якщо розпорядник у запиті вказує якому саме з інтересів загрожує розголошення інформації; у чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення; чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію.

Так, відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Підприємство не може задовольнити запит на інформацію з таких підстав. Запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом - конфіденційною, доступ до якої обмежено конкретною фізичною особою. Обмеження доступу до інформації про оплату праці окремих керівників самостійних підрозділів Підприємства здійснюється виключно в інтересах національної безпеки для захисту прав інших людей. Відтак зазначила, що розголошення інформації про оплату праці окремих керівників самостійних підрозділів Підприємства може призвести до: зловживання та маніпуляції. Інші працівники, неправдиві інформаційні джерела можуть скористатися цією інформацією для зловживання і маніпуляцій, особливо якщо вони вважають, що оплата працівників несправедлива або надмірна; підрив діяльності Підприємства. Неправдива інформація або маніпуляції можуть призвести до підриву діяльності Підприємства, особливо якщо вони спрямовані на зміну громадської думки про Підприємство або його продукцію. Також якщо інформація про заробітну плату стає відомою всім працівникам, це може виникати почуття нерівності, неповаги та недовіри між колегами, особливо якщо наявна різниця у заробітних платах (заробітна плата на Підприємстві є конкурентоспроможною), призвести до недовіри, напруги та конфліктів всередині колективу, що загрожує внутрішній стабільності Підприємства; загроза репутації. Розповсюдження недостовірної інформації може створити загрозу репутації Підприємства, оскільки це може вплинути на довіру партнерів та інших зацікавлених сторін; відволікання уваги від реальних проблем. Інформація, спрямована на відволікання уваги від реальних проблем Підприємства, може завдати шкоди його розвитку та конкурентоспроможності. Отримання інформації про оплату праці окремих керівників самостійних структурних підрозділів Підприємства, не дає чіткого розуміння щодо використання коштів Підприємством в цілому, а, отже, не сприяє з`ясуванню та розумінню причин, які лежать в основі рішень, які приймає Підприємство, щодо використання коштів. Отже, інформація про оплату праці окремих працівників Підприємства не може бути віднесена до категорії суспільно необхідної.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, яка також підтверджується фактичними даними протоколу про адміністративне правопорушення від 24.07.2024, копією звернення ОСОБА_2 від 03.06.2024 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, копією запиту ОСОБА_2 від 23.04.2024, копією листа-відповіді Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 30.04.2024 № 2873/19-2024, копією повторного запиту ОСОБА_2 від 16.05.2024, копією листа-відповіді Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 23.05.2024 № 3446/19-2024, іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Судом враховано, що відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Наведені норми кореспондують положенням статті 5 Закону України «Про захист персональних даних», у якій йдеться про те, що не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, крім випадків, передбачених ст. 6 Закону.

Таким чином, судом убачається, що Підприємство у листах від 30.04.2024 № 2873/19-2024 та 23.05.2024 № 3446/19-2024 за підписом менеджера з питань запобігання та виявлення корупції Відділу з питань запобігання та виявлення корупції державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_1 обмежило доступ до інформації, обмеження якої прямо заборонено Законом, а відтак дійшов висновку, що позиція ОСОБА_1 безпідставна і спростовується доказами, наявними у матеріалах справи в їх сукупності.

З урахуванням фактичних обставин справи суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, як обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суд у відповідності до положень ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушниці, і вважає можливим у виховних цілях призначити стягнення у виді штрафу.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 4 ст. 212-3, ст.283-287 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1020 гривень.

Штраф необхідно сплатити на наступні реквізити: UA0026007, Назва отримувача коштів: ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/21081100, Код отримувача/код ЄДРПОУ/37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081100, Призначення платежу: адміністративний штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок, який необхідно сплатити на наступні реквізити: Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, Код отримувача /код ЄДРПОУ/ 37993783, Рахунок отримувача: UA 0026007, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 22030101, Призначення платежу: судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійснення примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення до виконання 3 (три) місяці.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя К.Е. Константінова