Справа № 583/4910/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2024 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Семенової О.С.,

за участі секретаря

судового засідання Гайдейчук К.В.,

захисника Яценка Д.І.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка адміністративний матеріал, що надійшов від Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 22 вересня 2024 року о 15 годині 30 хвилин в м. Охтирці по вул. Армійській, 81, керуючи автомобілем марки Toyota Rav 4 державний номерний знак НОМЕР_2 при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Своїми протиправними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Також ОСОБА_2 22 вересня 2024 року о 15 годині 30 хвилин в м. Охтирці по вул. Армійській, 81, керуючи автомобілем марки Toyota Rav 4 державний номерний знак НОМЕР_2 при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , після вчинення ДТП покинув місце події, чим порушив п. 2.10а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134701 від 22 вересня 2024 року ОСОБА_2 22 вересня 2024 року о 15 годині 30 хвилин в м. Охтирці по вул. Армійській, 81, керував автомобілем марки Toyota Rav 4 державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння зіниць очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці з використанням спеціального приладу газоаналізатора Драгер № 6820 чи в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2024 року об`єднано справи № 583/4911/24, провадження № 3/583/1881/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, 583/4912/24 провадження № 3/583/1882/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 122-4 із справою № 583/4910/24, провадження № 3/583/1880/24 за ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с. 9/.

23 жовтня 2024 року від захисника ОСОБА_2 , адвоката Яценка Д.І., до суду надійшло заперечення на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134701 від 22 вересня 2024 року, яке мотивоване тим, що 22 вересня 2024 о 17 год 49 хв інспектор Охтирського РВП ГУНП України в Сумській області Коваленко Ю.М. склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , який о 15 год 30 хв на вул. Армійській, 81 в м. Охтирка керував автомобілем Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_4 з ознаками алкогольного сп?яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп?яніння за допомогою газоналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Думка уповноваженої посадової особи органу поліції про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп?яніння, про відмову проходження огляду на місці зупинки та проходження огляду у медичному закладі не знайшла свого об?єктивного підтвердження, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних і допустимих доказів, у зв?язку з чим протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134701 від 22 вересня 2024 року підлягає закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як його зміст не відповідає фактичним обставинам справи. Розглянувши матеріали адміністративної справи, інспектор поліції Коваленко Ю.М. дійшов до неправильного висновку, що водій ОСОБА_2 керував 22 вересня 2024 року автомобілем Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_4 із ознаками алкогольного сп?яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп?яніння в установленому законом порядку. Вказаний висновок поліцейського не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки при відмові ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп?яніння в установленому законом порядку (чинному на момент вчинення правопорушення) протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутність двох свідків, тобто фіксування відмови водія ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп?яніння проводилось поліцейськими з порушенням норм процесуального законодавства. Процедура огляду на стан сп?яніння не охоплювала собою порядок фіксації відмови від проходження такого огляду, оскільки керування т/з у стані сп?яніння, що встановлюється на підставі огляду, та відмова від проходження огляду є об?єктивними сторонами різних правопорушень (пунктів ПДР), які виникають внаслідок вчинення відповідних дій, щодо кожної з яких визначена своя особлива процедура фіксації та які жодним чином не замінюють одна одну. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази. Працівник поліції вчинив незаконні дії та притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП. З досліджених відеофайлів, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134701 від 22 вересня 2024 року, вбачається, що вони не містять безперервної зйомки, мають розбіжності з оскаржуваним протоколом і письмовим направленням, яке не містить підпису особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тобто з іншими матеріалами справи щодо хронології подій, оскільки у процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу відповідно до пункту 5 розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ від 18 грудня 2018 року № 1026, яким передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов?язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов?язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). З вказаних відеозаписів чітко видно, що ОСОБА_2 письмове направлення для огляду на стан сп?яніння не вручалося. Сам технічний прилад Драгер 6820 для проходження огляду на місці не був представлений.

В судовому засіданні адвокат Яценко Д.І. підтримав заперечення на протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та просив закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, тобто вчинення дорожньо-транспортної пригоди та покинення місця пригоди, не оспорюється.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 підтвердив обставини справи, повідомив, що претензій до ОСОБА_2 не має, матеріальну шкоду йому компенсовано в повному розмірі.

Вивчивши матеріали справи, давши їм оцінку, суддя вважає, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративних правопорушень за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно із положеннями КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення. У тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності / ч. 1, ч. 2 ст. 7/; завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом / ст. 245/.

Крім того, уряд України у справі «Надточій проти України» № 7460/03 від 15 травня 2008 року визнав, що КУпАП має карний кримінально-правовий характер /п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у вказаній справі/, а тому процесуальні норми КУпАП кореспондуються з процесуальними нормами КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

При дослідженні в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134693 встановлено, що він складений 22 вересня 2024 року о 17 годині 36 хвилин на вулиці Армійській, 78 в м. Охтирка Сумської області, інспектором Охтирського РВП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції Коваленком Ю.М. про те, що ОСОБА_2 22 вересня 2024 року о 15 годині 30 хвилин в м. Охтирці по вул. Армійській, 81, керував автомобілем марки Toyota Rav 4 державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння зіниць очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці з використанням спеціального приладу газоаналізатора Драгер № 6820 чи в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідком події є ОСОБА_1 . До протоколу додається: факт ЄО, пояснення свідків учасників ДТП. Документи в нього не вилучалися, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Є підпис поліцейського, який склав протокол, та ОСОБА_2 /а.с. 3/.

Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в своїй Постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134693 від 22 вересня 2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАп додано: письмові пояснення потерпілого ОСОБА_1 , електронний рапорт інспектора грпп Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 22 вересня 2024 року про те, що 22 вересня 2024 року о 15:36 год надійшло повідомлення зі служби 102, що в на вулиці Армійській поблизу магазину Обжорка в м. Охтирка Сумської області сталася ДТП за участю пасат б6 та Тойота Рав 4, водій Тойоти в стані а/с покинув місце ДТП; направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 до Охтирської ЦРЛ від 22 вересня 2024 року о 17-40 год, в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей, в графі огляд проводився не проводився; відомості ГСЦ, з яких вбачається, що ОСОБА_2 має посвідчення водія категорії В / а.с. 3-6/.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери, наданого поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134701 від 22 вересня 2024 року слідує, що відеозапис розпочатий о 17 годині 31 хвилин 22 вересня 2024 року, поліцейський роз`яснив ОСОБА_2 статтю 63 Конституції України, та повідомив, що відчуває від ОСОБА_2 запах алкоголю, після чого запропонував йому пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, той відмовився від проходження, після чого відносно нього складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, копію якого вручено ОСОБА_2 /а.с. 7/.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (в ред. від 28.10.2015 № 888) (далі Порядок), оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку). При цьому необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись вказаними вище положеннями п. 8 Порядку.

При відмові ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку (чинному на момент вчинення правопорушення) протокол про адміністративне правопорушення був складений працівником поліції у відсутність двох свідків, тобто фіксування відмови водія ОСОБА_2 від огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням вказаних вище норм процесуального законодавства.

Варто в цьому контексті зазначити, що процедура огляду на стан сп`яніння не охоплювала собою порядок фіксації відмови від проходження такого огляду, оскільки керування т/з у стані сп`яніння, що встановлюється на підставі огляду, та відмова від проходження огляду є об`єктивними сторонами різних правопорушень (пунктів ПДР), які виникають внаслідок вчинення відповідних дій, щодо кожної з яких визначена своя особлива процедура фіксації та які жодним чином не замінюють одна одну.

Положення ст. 266 КУпАП, як вже зазначено, регламентують тільки порядок огляду на стан сп`яніння, тому у разі відмови особою, яка керує т/з, від проходження огляду, поліцейському слід було керуватись п. 8 Порядку, оскільки тільки цей затверджений Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, визначає порядок і форму фіксації ним відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, положення п. 8 Порядку жодним чином не суперечать ст. 266 КУпАП, оскільки ця норма закону є бланкетною та спрямовує до підзаконного нормативно-правового акту, який регулює відповідні відносини, в даному випадку це порядок фіксації відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був дотриманий порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши усі наявні в справі докази, суд дійшов переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні правопорушення в судовому засіданні не встановлено. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.9 Правил дорожнього руху України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.10а у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місті пригоди.

Відповідно до п. 13.3 Правил дорожнього руху України Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визначає порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

ОСОБА_2 визнав винуватість у вчиненні правопорушень за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, окрім визнання винуватості, вчинення ним цих правопорушень підтверджується такими доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134693 від 22 вересня 2024 року, який складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, VІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі;

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 134671 від 22 вересня 2024 року, який складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, VІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі;

-електронними рапортами Охтирського РВП ГУНП в Сумській області;

-схемою місця ДТП, фото таблицями до неї;

-письмовими поясненнями учасників ДТП /а.с. 12-14, 18-22/.

При призначенні стягнення суддя враховує особу порушника, його матеріальний стан, характер вчиненого правопорушення, обставину, що пом`якшує відповідальність добровільне відшкодування збитків потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії. Згідно із статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цей принцип презумпції невинуватості узгоджується з положенням Європейської конвенції з прав людини, визначеними ч. 2 ст. 6, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП, якщо особа, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

На підставі викладеного суддя дійшла висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП доведено, він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Керуючись ст. 36, 40-1, ст. ст. 122-4, 124, ст. ст. 221, 268, 283, 287, 289 КУпАП,

УХВАЛИЛА:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Визнати винуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста гривень 00 копійок), реквізити для сплати адміністративного стягнення: (населений пункт : Сумська область/м. Суми, отримувач : ГУК Сум. обл./Сумська обл./, код отримувача: 37970404, Банк отримувача : Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку: UA0018001, код класифікації доходів бюджету : 21081300, найменування податку : Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі).

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 судовий збір відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 605,60 гривень (шістсот п`ять грн 60 коп.) (населений пункт м. Київ, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/22030106, код отримувача: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, найменування податку: судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання у 10-денний строк з дня її проголошення апеляції до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Постанова набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С.Семенова