Справа № 946/9922/24 Провадження № 3/946/3396/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я., ознайомившись з адміністративними матеріалами, які надійшли з адміністративними матеріалами, що надійшли з відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №117013, 01.12.2024 року о 12 год. 30 хв. в Одеській області, м. Ізмаїл, вул. Європейська 3-в, АЗС Parallel, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання дорожніх споруд на АЗС, допустила утримання лівневої без закріпленої решітки на проїзній частині, не встановив належне огородження та дорожні знаки, що спричинило пошкодження транспортного засобу BMW Х-5, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим завдано матеріальної шкоди, чим порушила вимоги п. 1.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 140 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення, в яких зазначила, що вважає вказаний протокол складеним безпідставно та з порушенням правових норм. Подія мала місце 01.12.2024 року, проте поліцейський склав протокол лише 09.12.2024 року, в якому зазначив, що ОСОБА_1 є посадовою особою, відповідальною за належне утримання дорожнього покриття на АЗС, з чим ОСОБА_1 не погоджується та вважає зазначене таким, що не відповідає дійсності. На обґрунтування зазначеного, ОСОБА_1 зазначила, згідно наказу № 353-к від 22.11.20122 року її призначено на посаду менеджера АЗС № 130 (м. Ізмаїл) у ТОВ «Параллель-М ЛТД». Виконання нею посадових обов`язків регламентовано відповідною посадовою інструкцією, відповідно якої усі посадові обов`язки у своїй сукупності зводяться до здійснення нею контролю за внутрішньою діяльністю АЗС, з метою забезпечення високого рівня обслуговування клієнтів. Зі змісту вказаної інструкції не вбачається обов`язку менеджера АЗС по дотриманню правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки і дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд. Вказане на її думку, свідчить, що вона,як менеджер АЗС не є посадовою особою, в частині, викладеного у протоколі, а відтак не є суб`єктом відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП. На підставі викладеного просила закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

За таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові заперечення та доводи, якими вони обґрунтовані щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 140 КУпАП, надавши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 1.5 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків

Диспозиція статті 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №117013, 01.12.2024 року о 12 год. 30 хв. в Одеській області, м. Ізмаїл, вул. Європейська 3-в, АЗС Parallel, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання дорожніх споруд на АЗС, допустила утримання лівневої без закріпленої решітки на проїзній частині, не встановив належне огородження та дорожні знаки, що спричинило пошкодження транспортного засобу BMW Х-5, номерний знак НОМЕР_1 .

Диспозиція ж ч.1 ст.140 КУпАП є бланкетною: тобто «порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць...».

Разом з тим, поліцейським у протоколі не зазначає про порушення ОСОБА_1 спеціальної норми законодавства, яка встановлює відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Статтею 14 КУпАП передбачена відповідальність посадових осіб за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Втім, на підтвердженні того, що ОСОБА_1 є посадовою особо АЗС № 130 (м. Ізмаїл) у ТОВ «Параллель-М ЛТД», уповноваженою особою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в порушення вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, не надано доказів цьому.

Однак, надаючи суду письмові заперечення, ОСОБА_1 долучила до них копію наказу № 353-к від 22.11.20122 року, відповідно якому її призначено на посаду менеджера АЗС № 130 (м. Ізмаїл) у ТОВ «Параллель-М ЛТД».

Також ОСОБА_1 надано суду копію посадової інструкції менеджера АЗС ТОВ «Параллель-М ЛТД», якою на ОСОБА_1 покладені обов`язки щодо забезпечення діяльності АЗС та виконання інструкцій, наказів, процедур.

Проведеним аналізом посадових обов`язків, покладених на ОСОБА_1 вказаною посадовою інструкцією, встановлено, що вона не містить прямого посилання, яким на останню покладено обов`язок щодо дотримання нею правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Крім того, суд не бере до уваги доданий про матеріалів справи акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 01.12.2024 року, оскільки в силу ч. 1 ст. 251 КУпАП він не містить доказовості вини ОСОБА_1 . Більш того, вказаним актом не вбачаються підстави, з яких поліцейський дійшов висновку, що обстежена ділянка є аварійної.

Отже, доводи ОСОБА_1 суд вважає слушними, оскільки відповідні факти не спростовані належними та достатніми доказами, які додані до матеріалів справи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчинені інкримінованому їй діяння, крім того, відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона правопорушення.

Суд, будучи органом, що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Сукупність вищенаведених обставин, виключає як і наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінуємого їй правопорушення, так і події правопорушення за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 140, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя: О.Я.Присакар