КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4333/2024
Справа № 754/9168/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Стрепетовим Павлом Анатолійовичем, на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_1 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою суду, 17.06.2024 о 19:55 год., у м. Києві по вул. Братиславській, 48 ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» модель «Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук; неприродна блідість обличчя; поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 17.06.2024 о 19:55 год., у м. Києві по вул. Братиславській, 48, за порушення, яке полягало у здійсненні руху по смузі маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.11 ПДР України, було зупинено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який на неодноразові законні вимоги працівника поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, не реагував, поводив себе зухвало та нахабно, під час затримання чинив опір, штовхаючи працівників поліції, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Стрепетов П.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складів адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130 , ст. 185 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги щодо адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі охорони здоров`я, відповідно до відеозапису погодився пройти такий огляд в медичному закладі, де отримував медичну допомогу, після погіршення стану здоров`я, яке відбулось після адміністративного затримання працівниками патрульної поліції. Посилання суду на зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення фразу «погане самопочуття» не свідчить про відмову від проходження огляду.

Вказує, що твердження суду першої інстанції про однозначну відмову апелянта від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відповідають матеріалам справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить чіткого формулювання суті правопорушення, чим позбавляє водія права на захист.

Наголошує, що ОСОБА_1 шляхом самозвернення пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння 18 червня 2024 року о 09 год. 30 хв. в КНП «Київська клінічна наркологічна лікарня «Соціотерапія», за результатами якого у апелянта ознак сп`яніння не виявлено.

Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення у заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, таким чином водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд в медичному закладі, де він перебував відповідно до довідки КНП «КМКЛ» №4680 від 17.06.2024 року.

Щодо адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП вказує, що твердження суду першої інстанції про здійснення злісної непокори законному розпорядженню та вимоги поліцейського, а саме ненадання документів на встановлення особи, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що апелянт надав співробітнику поліції паспорт громадянина України, який підтвердив його особу. Також в матеріалах справи відсутні докази про те, що апелянт «поводив себе зухвало та нахабно під час затримання штовхав працівників поліції».

З зазначеного вбачається, що працівниками поліції відповідно до ст. 126 КУпАП не було складено протокол за не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Стрепетов П.А. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З висновками суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Диспозицією ст. 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до ст. 185 КУпАП, злісна непокора проявляється у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 295686, 17.06.2024 о 19:55 год., у м. Києві по вул. Братиславській, 48, за порушення, яке полягало у здійсненні руху по смузі маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.11 ПДР України, було зупинено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який на неодноразові законні вимоги працівника поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, не реагував, поводив себе зухвало та нахабно, під час затримання чинив опір, штовхаючи працівників поліції, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б указували на незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених у суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку. Судовий розгляд у цій частині проведений із належною повнотою, усі обставини вчинення адміністративного правопорушення досліджені, встановленим обставинам дана належна юридична оцінка, ухвалене судом рішення в цій частині відповідає вимогам закону і є належним чином мотивованим.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №295686 від 17 червня 2024 року (а.с. 12); протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 Серії АЗ №075386 від 17 червня 2024 року (а.с. 14), відеозаписом з нагрудної боді-камери працівника патрульної поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовлявся від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог та розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків (а.с.17), а також письмовими поясненнями поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 полку 2 УПП у м. Києві ДПП старшого сержанта поліції Василенко С.М., який зазначив, що адміністративні матеріали містять відеозапис з місця події на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення ст. 185 КУпАП, а саме непокора законній вимозі поліцейського проявлялась у тривалому ігноруванні обов`язку водія пред`явити документи на встановлення особи та неодноразове попередження про застосування адміністративного затримання.

Законність вимог поліцейських, суворо регламентована пп.«а» п.2.4 ПДР України, якою закріплено, що «на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1», а саме: пред`явити посвідчення водія, реєстраційні документи на ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Таким чином, зухвале невиконання ОСОБА_1 неодноразових законних вимог працівників поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, безпідставні зухвалі вимагання ОСОБА_1 у працівників поліції доказів вчинення ним правопорушення (здійснення руху по смузі маршрутних транспортних засобів позначеної дорожнім знаком 5.11 ПДР України), після надання яких він погодиться надати його посвідчення водія, чинення опору під час адміністративного затримання, що підтверджене вищевказаними доказами, становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Суд звертає увагу, що викладені в апеляційній скарзі доводи на спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому дій, є аналогічними запереченням, які сторона захисту висловлювала у суді першої інстанції, а тому, на думку апеляційного суду, додаткового спростування не потребують.

Суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та обґрунтовано зазначив, що послідовність вчинення дій, яка за твердженням ОСОБА_1 повинна полягати у пред`явленні доказів правопорушення із подальшим пред`явленням документів на встановлення особи, є викривленням вимог Закону та штучним створенням перешкод у фіксації адміністративного правопорушення. Мета адміністративного затримання визначена за протоколом АЗ №075386 від 17.06.2024, як «для встановлення особи водія» прямо передбачена вказаною вимогою Закону, та була актуальною під час вжиття заходів забезпечення адміністративного провадження. Твердження сторони захисту про надання водієм паспорта громадянина України для вставлення особи, правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки демонстрація документа носила провокаційний характер (миттєво та значній відстані), що не дозволяло поліцейським переконатись в належності документа водієві. Вказані провокаційні дій останнього, слід розцінити, як нахабство по відношенню до законних вимог представників виконавчої влади, що знецінюють правовий устрій держави та повинні бути попередженні. Тому, дії працівників поліції із адміністративного затримання ОСОБА_1 та складання матеріалів за фактом злісної непокори законній вимозі поліцейського, повністю відповідали обстановці, що склалася при вичерпанні інших заходів впливу та були необхідними «для встановлення особи», що прямо передбачено ч.1 ст. 260 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи наступне.

При розгляді даної справи суддя не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку діям ОСОБА_1 , внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наклавши на нього адміністративне стягнення.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, встановлену, зокрема Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння (алкогольного або наркотичного), які свідчать про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 462508 від 17 червня 2024 року, ОСОБА_1 17.06.2024 о 22 год. 35 хв., у м. Києві по вул. Братиславській, 48, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» модель «Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук; неприродна блідість обличчя; поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудної камери працівника поліції щодо досліджуваних подій.

Так, з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що за порушення, яке полягало у здійсненні руху по смузі маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.11 ПДР України, було зупинено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який на неодноразові законні вимоги працівника поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, не реагував, поводив себе зухвало та нахабно, у зв`язку з чим працівники поліції попередили, що будуть застосовувати адміністративне затримання.

Відповідно до змісту відеозапису, під час проведення адміністративного затримання ОСОБА_1 чинив опір працівникам поліції. Після проведення адміністративного затримання ОСОБА_1 та застосування кайданок, в одного із працівників поліції погіршилось самопочуття і йому було викликано бригаду невідкладної медичної допомоги.

Після приїзду бригади швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 також звернувся зі скаргами на погіршення самопочуття, проте йому повідомили, що зазначена бригада викликана до працівника поліції, а для ОСОБА_1 необхідно викликати іншу бригаду, що і було зроблено працівниками поліції.

В подальшому ОСОБА_1 було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Під час проведення медичного обстеження, о 22 год. 39 хв. працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

На пропозицію працівників пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 не висловлював категоричної відмови, однак погоджувався пройти огляд після відновлення нормального самопочуття та вважав за можливе провести медичний огляд у медичному закладі, в якому на даний момент перебуває.

Отже, переглянувши відеозапис обставин затримання ОСОБА_1 , складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом встановлено, що після зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , він протягом 13 хвилин відмовлявся виконати законні вимоги працівників поліції пред`явити документи, що посвідчують особу водія, внаслідок чого було застосовано адміністративне затримання.

При цьому у протоколі про адміністративне затримання зазначено, що 17 червня 2024 року о 20 год. 10 хв. ОСОБА_1 було затримано у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 , ст. 185 КУпАП для встановлення особи водія.

Разом з тим, до адміністративного затримання ОСОБА_1 пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у зв`язку з наявністю ознак наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук; неприродна блідість обличчя; поведінка, яка не відповідає обстановці, - працівники поліції не здійснювали та вимог з приводу проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння працівники поліції ОСОБА_1 не висловлювали.

Відповідно до відеозапису, о 20 год. 07 хв. ( 11 хв. 42 сек. відеозапису) працівник поліції запитав у ОСОБА_1 , чи вживав він алкогольні напої та на питання працівника поліції : «В драгер будете дуть?», ОСОБА_1 відповідав «Так», а також погоджувався поїхати до лікаря -нарколога. Після чого працівник поліції знову повторював вимогу надати посвідчення водія.

Згідно зі змістом відеозапису, вперше пропозиція поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була зроблена у приміщенні лікарні швидкої медичної допомоги о 22 год. 39 хв., тобто через 2 години 40 хвилин після зупинки транспортного засобу.

На пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 зазначив, що проходити огляд не відмовляється, однак у зв`язку з поганим самопочуттям він не може цього зробити.

О 22 год. 45 хв. Бараненко був оглянутий лікарями, о 22 год. 47 хв. він здавав кров на аналізи. При цьому на питання працівників поліції лікарі надали роз`яснення, що у ОСОБА_1 здійснюють забір крові і буде результат, за відповідним запитом поліції вони зможуть надати відповідь.

Отже, та обставина, що відмови пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював на місці зупинки транспортного засобу, підтверджується діями самих працівників поліції, які лише о 22 год. 39 хв. в лікарні швидкої медичної допомоги запропонували ОСОБА_1 пройти огляд саме на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП працівником поліції вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння 17 червня 2024 року о 22 год. 35 хв., тоді як адміністративне затримання ОСОБА_1 відбулось о 20 год. 10 хв., а у період часу з 21 год. 40 хв. до 23 год. 05 хв. ОСОБА_1 перебував у приймальному відділенні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».

Відповідно до п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що на місці зупинки транспортного засобу, о 20 год. 07 хв. поліцейським було висловлено припущення, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та пропозиція ОСОБА_1 «задути драгер» або пройти огляд у лікаря- нарколога, на що ОСОБА_1 надав згоду.

Однак, жодних даних про виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння та пропозицію у зв`язку з цим пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу як до , так і після адміністративного затримання працівниками поліції висловлено не було.

Вперше пропозиція поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була зроблена о 22 год. 39 хв., тобто через 2 години 40 хвилин після зупинки транспортного засобу, у приміщенні лікарні швидкої медичної допомоги.

При цьому жодних даних про те, що ознаки наркотичного сп`яніння були виявлені саме після огляду у лікарні швидкої медичної допомоги, тобто через 2 год. 40 хв. після спілкування поліцейських з ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу - матеріали справи не містять.

Згідно з відеозаписом, на пропозицію працівника поліції, висловлену о 22 год. 39 хв., проїхати на огляд до лікаря-нарколога, ОСОБА_1 вказав, що погоджується, однак після покращення самопочуття та надання йому медичної допомоги.

Згідно з довідкою № 4680, виданою КНП «Київська міська лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_1 17 червня 2024 року з 21 год. 40 хв. до 22 го. 45 хв. перебував у приймальному відділенні, де була проведена рентгенографія органів грудної клітини, грудини та поперекового відділу хребта, електрокардіографія, оглянутий лікарями політравматологом та нейрохірургом. Встановлений діагноз : закрита травма грудної клітки, забій м`яких тканин та поверхневі множинні садна грудної клітки, садно м`яких тканин лобної ділянки ( а.с. 26).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що адміністративне затримання було здійснено у зв`язку з наявністю ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , не відповідає обставинам справи та змісту наявного у матеріалах справи відеозапису, адже ні словесної, ні фактичної відмови проходити медичний огляд саме на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у період часу з моменту зупинки транспортного засобу - 19 год. 56 хв. до 22 год 42 хв. не висловлював.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 266 КУпАП та не узгоджується із формулюванням викладеної у протоколі фабули правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що об`єктивних даних про те, що на місці зупинки транспортного засобу та після адміністративного затримання ОСОБА_1 працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, матеріали справи не містять, як і не містять даних про те, що ознаки наркотичного сп`яніння були виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 вже після його обстеження та огляду лікарями у лікарні швидкої медичної допомоги, при тому, що аналізи крові ОСОБА_1 здавав у вказаному медичному закладі. Відтак, пропозиція працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, зроблена після спливу 2 год. 40 хв. після спілкування з водієм на місці зупинки транспортного засобу, суперечить вимогам ч. 4 ст. 266 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини», п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів і полягає у тому, що такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи

За таких обставин, у справі відсутні докази, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_1 ухилився від проходження огляду у лікаря нарколога на вимогу працівника поліції та мав ознаки наркотичного сп`яніння, які давали для цього підстави, а висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, витлумачені судом не на користь особи, а на користь органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на фактичні обставини справи, не повно з`ясував та дослідив відеозапис з нагрудної камери працівника поліції щодо досліджуваних подій та не прийняв до уваги факт невідповідності дій працівників поліції вимогам ч. 1, 4 ст. 266 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Стрепетовим Павлом Анатолійовичем, - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП - залишити без змін.

Змінити застосоване до ОСОБА_1 в порядку ст. 36 КУпАП адміністративного стягнення зі штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік, на штраф у розмірі вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 136 грн.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук