Справа №579/1302/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 33/816/1021/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 172-15 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Ю.В. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , заступника командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн за встановлення наступних обставин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні настав особливий період.

01 червня 2024 року близько 10 год. 30 хв. в умовах особливого періоду на полігоні поблизу АДРЕСА_2 під час проведення тактичних занять по захопленню та зачистці окопів внаслідок необережного поводження зі зброєю солдат ОСОБА_2 здійснив постріл із закріпленого за ним 5,45 мм АКС-74У № НОМЕР_2 , в результаті чого військовослужбовець отримав вогнепальне поранення правої ноги. Свідком події був старший лейтенант ОСОБА_1 , який, почувши постріл, прибув на місце події та надав першу медичну допомогу та доповів командиру військової частини.

Виходячи з вищезазначеного, заступник командира НОМЕР_3 механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_1 не здійснює належним чином контроль за підпорядкованим особовим складом, а також станом військової дисципліни у своєму підпорядкованому підрозділі, що спровокувало підлеглого йому військовослужбовця до незрозумілого йому виконання вправи в окопі, а саме, знаходження під час виконання занять тактичної підготовки з набоями до 5,45 мм АКС-74У, у тому числі досилання патрону у патронник. Тобто, старший лейтенант ОСОБА_1 не проконтролював розрядженість зброї у постраждалого військовослужбовця солдата ОСОБА_2 . Також, таке неналежне виконання своїх службових обов`язків негативно впливає на бойову готовність та успішне виконання батареєю управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 покладених на неї завдань.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , являючись військовою службовою особою, в умовах особливого періоду, недбало виконував покладені на нього службові обов`язки, а саме, допустив порушення вимог ст.58 (збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу), ст.105 (відповідальність за військову дисципліну та внутрішній порядок у батальйоні, за підтримання в належному стані навчально-матеріальної бази, її вдосконалення та правильне використання під час навчання) та ст.106 (перевіряти організацію і хід бойової підготовки в підрозділах батальйону, підтримувати навчально-матеріальну базу батальйону в належному стані та стежити за правильним її використанням у навчанні; контролювати утримання і збереження озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів у підрозділах батальйону, брати участь у їх огляді) Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, що призвело до надзвичайної події, яка сталася о 10 год. 30 хв. 01 червня 2024 року, чим вчинив в умовах особливого періоду правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Музиченко Ю.В. звернулась до апеляційного з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження та апеляційною скаргою.

В обґрунтування пропущеного строку, захисник посилається на те, що дане рішення було направлено судом за місцем реєстрації ОСОБА_1 у м. Звягель, однак, отримати його останній не мав можливості через перебування на військовій службі у Донецькій області.

Про наявність постанови ОСОБА_1 стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень після того, як він 16 вересня 2024 року зателефонував до канцелярії суду та дізнався номер своєї справи.

Просить визнати вказані причини поважними та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, постановити нову, якою провадження у даній справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В обґрунтовування своїх вимог захисник зазначає, що наказом командира військової НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 01 від 01 січня 2024 року лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира 3 механізованого батальйону.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. Згідно абзацу 2 ст. 32 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини начальниками є військовослужбовці сержантського і старшинського складу. Безпосереднім начальником для осіб рядового складу є командир відділення. Відповідно до ст. 126 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир відділення зобов`язаний: забезпечувати правильну експлуатацію озброєння, щодня проводити їх огляд; проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням; контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням; забезпечувати дотримання військовослужбовцями відділення правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування, заходів з безпеки на заняттях (стрільбах, навчаннях), під час ремонтних та господарські робіт, перевіряти, щоб після занять (стрільб, навчань) у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин.

Вказані вище обов`язки передбачені ст. 124 Статуту внутрішньої служби ЗСУ і для головного сержанта взводу, з відмінністю в тому, що особистий огляд зброї він має проводити не менше ніж раз на тиждень. Фактично, головний сержант взводу зобов`язаний:

-організовувати та безпосередньо проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки взводу до занять (навчань), виконання завдань за призначенням;

-контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням, доповідати командирові взводу щодо втрат серед особового складу, втрат та пошкодження озброєння і техніки, потреби в їх евакуації та поповненні (відновленні);

-стежити за дотриманням військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу заходів з безпеки на заняттях (стрільбах, навчаннях), під час ремонтних та господарських робіт, перевіряти, щоб після занять, стрільб, навчань у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів і вибухових речовин;

Згідно ст. 120 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир взводу зобов`язаний:

- стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності;

- готувати особовий склад взводу, озброєння й техніку до виходу на кожне навчання чи заняття, а також перевіряти їх наявність і стан після повернення з занять і навчань;

- стежити за додержанням заходів безпеки на заняттях, стрільбах, навчаннях під час роботи з технікою та озброєнням; перевіряти, щоб після занять, стрільб, навчань у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин.

Аналіз посадових обов`язків військовослужбовці свідчить про те, що проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, забезпечувати дотримання військовослужбовцями відділення правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування, заходів з безпеки на (стрільбах, навчаннях) та проводити щоденний огляд зброї має командира відділення. Стаття 106 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не зобов`язує заступника командира батальйону виконувати обов`язки командира відділення, сержанта взводу, командира взводу або командира роти.

При розгляді даної справи, поза увагою судді залишились пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також, не було враховано письмових пояснень головного сержанту батальйону ОСОБА_6 .

У своїх первинних проясненнях ОСОБА_2 зазначав, що 01 червня 2024 року він перебував на полігоні та відпрацьовував вправи по зачистці окопів по план-конспекту. Перед проведенням заняття отримав 30 набоїв, з техніка безпеки був ознайомлений. Пристигнув магазин з набоями до автомату та пішов в окоп на вправи. При переміщенні в окопі доклав патрон в патронник та переміщався, не поставив на запобіжник, тримаючи палець на спусковому гачку, при переміщенні по окопу, зачепився правою рукою за угол окопа і в цей час відбувся постріл у його праву ногу. При цьому, ОСОБА_2 уточнював, що після отримання команди до бою, він сам повинен був без інших команд проводити переміщення та постріли в окопі. Додатково повідомляв, що ОСОБА_7 перед заходом в окоп попередив про техніку безпеки при бойовій стрільбі в окопі. 30 набоїв було видано йому перед заходом в окоп для відпрацювання вправи по зачистці окопів та вказував, що дане навчання було як бойові стрільби в окопах.

При цьому, вступна частина план-конспекту, складеного штаб-сержантом ОСОБА_6 містить вступну частину, в якій чітко зазначено, що саме дана особа є керівником заняття та зазначено його обов`язок: перевірити готовність особового складу до занять; довести тему, учбові питання, мету та час заняття; довести заходи безпеки на заняттях; провести короткий опит по пройденій темі; на фоні тактичної обстановки висувати особовий склад на місце заняття; в ході висування відпрацьовувати різні запроваджувальні заходи, переходити до основної частини. В цьому плані-конспекті відносно зброї і спорядження зазначено «по штату», що виходячи з пояснень головного сержанту батальйону означає «без застосування бойових набоїв».

Пояснення ОСОБА_4 та самого ОСОБА_2 , в яких останній вказував на те, що 01 червня 2024 року він перебував на полігоні і відпрацьовував вправи по зачистці окопів план-конспекту, свідчать про те, що йому було відомо про зміст даного плану і чітко розумів, що вправи по зачистці окопів проводились зі зброєю без бойових набоїв.

При цьому, апелянт зауважує, що солдат ОСОБА_2 служить не в навчальному взводі і у даному випадку застосування ним бойових набоїв при виконанні вправ є його власною необережністю та неуважністю і не може оцінюватися судом як недбале ставлення командира до виконання службових обов`язків, а тому, є необґрунтованим та безпідставним висновок судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Також, апелянт зазначає, що про призначення даної справи до розгляду ОСОБА_1 повідомлений належним чином не був, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що останньому було направлено SMS повідомлення про те, що справа буде розглядатись 08 серпня 2024 року о 09 год. 00 хв., однак, заяву про надсилання викликів в електронній формі він не подавав.

Про призначення даної справи до апеляційного розгляду учасники провадження були повідомлені завчасно у передбачений законом спосіб і до його початку захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Музиченко Ю.В. подала до суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без її та ОСОБА_1 участі.

З врахуванням вказаного, наявні підстави для здійснення розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в інтересах якого подана апеляційна скарга та його захисника Музиченко Ю.В., яка є апелянтом, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, а тому, перевіривши адміністративні матеріали, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Положеннями ч. 1 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

За наявності того, що розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено без участі ОСОБА_1 , а на спростовування доводів захисника Музиченко Ю.В. стосовно того, що про наявність судового рішення йому стало відомо з ЄДРСР після того, як він 16 вересня 2024 року зателефонував до канцелярії суду та дізнався номер своєї справи, докази відсутні, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останній строк на апеляційне оскарження постанови судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року, як такий, що був пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апелянта щодо незаконності прийнятого суддею суду першої інстанції рішення, то апеляційний суд враховує наступне.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначених вимог закону у повному обсязі не дотримався.

При цьому, при перевірці обґрунтованості посилань апелянта на незаконність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення, з вказівкою на те, що дана справа була розглянута без належного повідомлення ОСОБА_1 , апеляційним судом було встановлено, що в матеріалах справи міститься заява останнього, в якій він просив надсилати йому судові повістки в електронному вигляді за допомогою SMS- повідомлення на його мобільний номер телефону НОМЕР_5 (а.с.28). Довідкою про доставку SMS підписаною відповідальною особою Кролевецького районного суду Сумської області підтверджується те, що 11 червня 2024 року на зазначений ОСОБА_1 номер телефону було направлено повідомлення про призначення справи до розгляду на 09 год. 00 хв. 08 серпня 2024 року, з вказівкою на наслідки неприбуття у судове засідання, передбачені ст. 268 КПК України (а.с.32).

Саме з врахуванням вказаного, вважати, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду даної справи, підстави відсутні, а тому, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про помилковість висновку судді суду першої інстанції щодо наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП, то апеляційний суд зазначає наступне.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.

Невиконання обов`язків означає невиконання дій, які входять до службових обов`язків. Неналежне виконання означає нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Стаття 172-15 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено, які порушення правил несення військової служби допущені особою та якими нормативними актами передбачені правила, що порушила особа.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення була встановлена суддею з врахуванням зібраних у справі доказів, а саме, протоколу КИС/К №201 від 02 червня 2024 року, письмових пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , роздавально-здавальної відомості боєприпасів на пункті бойового постачання військової частини НОМЕР_1 за 28 травня 2024 року, копії посвідчення офіцера ОСОБА_1 серія НОМЕР_6 , копії плану-конспекту проведення заняття з тактичної підготовки з особовим складом 8 механізованої роти, копії військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 та копії первинної медичної картки останнього.

У свою чергу, у провину ОСОБА_1 ставиться те, що він, як заступник командира НОМЕР_3 механізованого батальйону, не здійснив належним чином контроль за підпорядкованим особовим складом, а також станом військової дисципліни у своєму підпорядкованому підрозділі, що спровокувало підлеглого йому військовослужбовця до незрозумілого йому виконання вправи в окопі, а саме, знаходження під час виконання занять тактичної підготовки з набоями до 5,45 мм АКС-74У, у тому числі досилання патрону у патронник, не проконтролював розрядженість зброї у постраждалого військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , тобто, допустив порушення вимог ст.ст.58,105,106 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-ХІV.

Однак, поза увагою судді залишилось те, що надаючи пояснення свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вказували на те, що в той день, згідно план-конспекту, заняття проводились зі зброєю без використання бойових комплектів, про що було проінформовано особовий склад.

Сам ОСОБА_2 зазначав про те, що з технікою безпеки, яку проводив ОСОБА_1 , був ознайомлений, пристигнув магазин з набоями до автомату та пішов в окоп на вправи, при переміщенні в якому, доклав патрон в патронник, не поставив на запобіжник, тримав палець на спусковому гачку, зачепився правою рукою за угол окопа і в цей час відбувся постріл у його праву ногу.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування тих обставин, що ОСОБА_1 , як заступник командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , перед початком занять провів відповідний, в тому числі, і по техніці безпеки, інструктаж та перевірив зброю на відсутність бойових набоїв.

Крім того, у протоколі взагалі не конкретизовано що саме вказує на порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.58,105,106 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» та не зазначено, яким чином, після проведення відповідного інструктажу, він мав впевнитись, що з усього особового складу, саме солдату ОСОБА_2 було незрозумілим виконання вправи в окопі, та яким чином він мав проконтролювати, що останній не докладе патрон у патронник та не здійснить постріл з завданням собі поранення.

Вказані обставини залишились поза увагою судді суду першої інстанції, і доводи апелянта про помилковість висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому, встановивши їх, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у свої рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував на те, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( Ireland v.the United Kingdom ), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з врахуванням практики ЄСПЛ, апеляційний суд дійшов висновку, що «поза розумним сумнівом» не доведено недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, оскільки наявними у справі доказами вказані обставини не підтверджені.

Оскільки при розгляді даної справи вищезазначене суддею суду першої інстанції враховано не було, визнавати оскаржувану постанову законною та обґрунтованою не можливо, а тому, вказане судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на задоволення апеляційних вимог захисника Музиченко Ю.В.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Музиченко Ю.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Музиченко Ю.В. - задовольнити.

Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.