Справа № 275/1040/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року с-ще Брусилів

Суддя Брусилівського районного суду Житомирської області Миколайчук П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

з участю захисника ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ААД № 169938, 01.09.2024 о 02.54 год. в с-щі. Брусилів по вул.Махнівка Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував т.з. «Опель Вівара», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином.

Захисник Нестеренко М.М. в судовому засіданні просив закрити провадження по справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у присутності особи не був складений, процедура огляду взагалі не була дотримана, так як з місця події ОСОБА_1 зник ще до висловлення пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши та зіставивши докази, суд прийшов до наступних висновків.

Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно судової практики ЄСПЛ, «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Оцінюючи докази в їх сукупності суд зауважує наступне.

На підтвердження факту вчинення правопорушення суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення від 01.09.2024 з відмітками про відмову від підпису та відсутністю пояснень (а.с.2); постанову у справі про адмінправопорушення серії ББА № 313051 відносно ОСОБА_1 (а.с.6), акт огляду на стан сп`яніння з відміткою про відмову від проходження огляду та відмову від підпису (а.с.4); направлення на огляд відносно ОСОБА_1 в медзакладі з відміткою про відмову від огляду (а.с.5); довідки про належність транспортного засобу, наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія, відомості про притягнення до адмінвідповідальності (а.с.7, 8, 9) та диск з відеозаписом події (а.с. 11).

Оцінюючи надані докази та доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд констатує, що з дослідженого судом протоколу, доданих доказів та наявного в справі відеозапису встановлено, що протокол і всі матеріали до нього були складені не у присутності особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення, постанова, акт огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд, розписка про роз`яснення прав і обов`язків та інші документи містять відмітку про відмову особи від підпису чи ознайомлення.

Однак, як вбачається з відеозапису обставин події, працівники поліції взагалі не складали протокол у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та будь-які інші процесуальні документи, що не є тотожним відмові особи від підпису (чи отримання) вже складеного протоколу та додатків.

Згідно відеозапису, після зупинення авто працівники поліції тривалий час встановлюють особу водія ( ОСОБА_1 ), однак потім останній самовільно залишив місце події, після чого поліцейські констатують факт складання матеріалів за ст. 130 КУпАП вже без участі водія.

При цьому відеозапис в жодній мірі не містить фіксації пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в лікарняному закладу, як, відповідно, не зафіксовано і відмову від такого.

Тобто відеозапис свідчить, що уповноваженими особами були проігноровані вимоги глави 19 КУпАП та вони обмежилися лише констатуванням факту складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП без участі самого водія, який самовільно залишив місце складання протоколу.

Суд зазначає, що не можна вважати фактом доведеності вчинення правопорушення ту обставину, що оскільки ОСОБА_1 залишив місце зупинки до складання протоколу, то він відмовився від підписання протоколу та від огляду на стан сп`яніння. Вимоги статей 254, 256, 259, 260 КУпАП категорично обумовлюють обов`язкову присутність особи при складанні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення (у разі коли таку особу було встановлено), та надають можливість уповноваженим особам у випадку ухилення від своїх процесуальних обов`язків осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, доставляти їх, зокрема, до поліцейського відділку для складення протоколу, а вимоги ст. 266 КУпАП та п. 2.5 ПДР безальтернативно передбачають необхідність чіткої відмови особи від огляду на стан сп`яніння та фіксації такого належним чином для наявності ознак вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В іншому випадку, за вказаних обставин, суд би мав ототожнити залишення місця зупинки водієм з його відмовою від огляду на стан сп`яніння та від підпису вже складеного протоколу, що, вочевидь, є різними обставинами.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. В свою чергу, відсутність фіксації відмови водія від огляду на стан сп`яніння є порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП в частині обов`язку здійснювати відеофіксації таких дій.

Ті обставини, що працівники поліції не використали свої законні повноваження на встановлення особи водія та складання протоколу з його участю, не забезпечили належну фіксацію відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння унеможливлюють доведення поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, оскільки відмова водія від огляду за наявних доказів є лише припущенням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом.

Суд при оцінці доказів також враховує відповідну практику оцінки аналогічних обставин справ Житомирським апеляційним судом, рішення у яких є остаточними у даній категорії справ, зокрема справи № 279/4059/23, постанова від 08.11.2023, № 275/628/23, постанова від 15.11.2023, № 279/1441/23, постанова від 13.07.2023, № 275/1515/23, постанова від 03.07.2024.

З урахуванням наведеного, матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні статті 251 КУпАП, не містять достатніх доказів вини останнього, а викладені в них фактичні обставини правопорушення не підтверджені поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами в справі.

Суд враховує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р. та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р.).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Частиною 3 ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Таким чином, в ході розгляду справи на підставі сукупності наданих суду доказів не було доведено поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому судовий збір у даній справі не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 40-1, 33, 35, ч.1 ст.130, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Миколайчук П.В.