КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/4422/24 Апеляційнепровадження № 33/824/3803/2024Головуючий у суді першої інстанції - Кабанячий Ю.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Новоселецькою Оксаною Анатоліївною на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні за частиною першою статті 173-2 КУпАП та частиною першою статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2024 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП та за частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень таадміністративне стягнення у розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 225 гривень.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 через свого захисника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пояснення потерпілої не можна визнати належним доказом у справі, оскільки вони не відповідають обставинам справи. Зазначає, що самі по собі образи не формують домашнє насильство та не утворюють склад адміністративного правопорушення, а доказів що свідчать про вчинення ОСОБА_1 конкретних дій, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілою, не надано.

Також разом з апеляційною скаргою було подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник Шелудько Л.Г. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2024 була винесена оскаржувана постанова, у судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймала, відомостей про те, що скаржниця отримала завірену копію постанови матеріали справи не містять, апеляційну скаргу подано безпосередньо до суду першої інстанції 11.07.2024.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2024.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень статті 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог статті 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції частини першої статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені статті 129 Конституції України, та буде порушувати право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

З даних протоколу серії ВАД №204516 слідує що 28.04.2024 о 13 год. 35 хв. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї доньки домашнє насильство, а саме умисні дії, які виявились в образах нецензурною лайкою та нанесенні тілесних ушкоджень. Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, з даних протоколу серії ВАД №204515 слідує, що 28.04.2024 р. о 10 год. 50 хв., гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї доньки домашнє насильство, а саме умисні дії, які заключались в образах нецензурною лайкою та ударом по обличчю. Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До протоколів долучено, рапорти працівників поліції, письмові пояснення потерпілої, терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 .

Під час судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що тривалий час перебуває у конфлікті з донькою та чоловіком. Вона стверджувала, що донька систематично її провокує, ображає, а також разом із батьком забирає її кошти.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила обставини викладені в протоколах, зазначила, що її мати постійно її принижує, влаштовує сварки, негативно відноситься до неї.

Аналізуючи наведені пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їх поведінку в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, беззаперечно вбачається, що між останніми існує тривалий конфлікт.

Натомість, суд першої інстанції не встановив, в чому саме полягало фізичне насильство з боку ОСОБА_1 та які конкретно погрози та образи висловлювались нею і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдаливони шкоди психічному стану потерпілої особи або її здоров`ю, або що могли завдати таку шкоду.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення та заяви ОСОБА_2 в справі відсутні інші докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 а й про завдання внаслідок цього діяння шкоди її психічному здоров`ю.

Суд звертає увагу на те, що сварка в межах конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

За таких обставин, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, в якому не зазначено про наявність обов`язкових наслідків, визначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, сам по собі не може бути належним доказом вчинення останнім вказаного правопорушення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколах, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Частиною третьою статті 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд апеляційної інстанції застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , яке подано адвокатом Новоселецькою Оксаною Анатоліївною - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подано адвокатом Новоселецькою Оксаною Анатоліївною задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2024 року скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду