Справа № 944/2854/24
Провадження №3/944/2258/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2024 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Матвіїв І.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління ПП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, працюючої ТОВ «Укрнафта», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №567888 від 17.05.2024, 17 травня 2024 року о 22 год 23 хв ОСОБА_2 , на 69км+500м автодороги М-10 Львів-Краковець, керувала транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовилася.

За таких обставин працівники Управління ПП у Львівській області кваліфікували діях ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на їх думку вона порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 адвокат Капець М.А. вину заперечила, зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам чинного законодавства, містить суттєві порушення, та не може бути належним та допустимими доказом по справі, оскільки жодних підтверджень наявності ознак алкогольного сп`яніння в наданих до протоколу документів не містить.

Зазначила, що 14.05.2024 ОСОБА_2 керувала транспортним засобом, поліцейські належним чином не запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і також не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, одразу довели до відома, що на неї буде протокол та керування в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, додала, що всупереч вимог п.6 Порядку №1103, п.7 розділу І Інструкції №1452/735 на відеозаписі, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, не відображено, що йому поліцейськими пропонувалося би проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я і ОСОБА_2 відмовляється від такого проходження.

Додала, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам чинного законодавства, містить суттєві порушення, та не може бути належним та допустимим доказом по справі, в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_2 на огляд до медичного закладу, в якому б була відмітка про його відмову від огляду, також акт огляду на стан сп`яніння теж до справи не додано.

ОСОБА_1 підтверджує, що в стані сп`яніння не перебувала, більше того, навіть із самого відеозапису вбачаєть те, що ОСОБА_1 не заперечувала проти проходження огляду на стан сп?яніння саме у медичному закладі. Тобто, ОСОБА_1 навіть погодилася на проходження огляду на стан сп?яніння у медичному закладі. Вона запитувала коли саме можна буде пройти огляд у лікарні. Однак, працівники поліції не роз?яснили ОСОБА_1 процедуру проходження огляду саме у медичному закладі та час, протягом якого цей огляд необхідно пройти.

Водночас, варто звернути увагу на те, що поліцейськими не було належним чином роз?яснено водію суті її провопорушення, а також процедури проходження огляду на стан сп?яніння. Разом з тим, їй не роз?яснили процедури проходження огляду на стан сп?яніння у медичному закладі, зокрема й про можливість пройти такий огляд згодом, а також про наслідки від відмови від проходження огляду. Відтак, відмову ОСОБА_1 не можна вважати умисною та свідомою. За таких обставин, коли у справі відсутні докази, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_1 ухилилася від проходження медичного огляду на вимогу працівника поліції та мала ознаки сп?яніння, які давали для цього підстави не має, а висновки працівників поліції обґрунтуванні на припущеннях, витлумачені на користь органу,який склав протокол. Просить закрити справу у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10жовтня 2001№ 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст.7 КУпАП).

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.5 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Огляд водія проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Згідно з п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначені вимоги нормативних актів поліцейськими дотримані не були.

Так, з долученого до матеріалів відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції, в подальшому на іншому записі перебуває ОСОБА_1 на запитання працівників поліції сказала, що алкогольних напоїв не вживала та буде продувати «Драгер», жодної ствердної відмови пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не висловлювала.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 наголошувала, що поліцейські не запропонували пройти огляд на місці та не скеровували її на проходження огляду до медичного закладу, не роз`яснив їй її прав та наслідків відмови від огляду.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння та акті про відмову від проходження огляду та направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу, в якому б була відмітка про його відмову від огляду. Тому зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення про відмову ОСОБА_1 від такого огляду, без висунення поліцейським відповідної вимоги є безпідставним.

Оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

Надані пояснення, суд вважає достовірним, оскільки такі узгоджуються з наявним відеозаписом відповідно до якого поліцейським не було роз`яснено ОСОБА_1 її прав, наслідки незгоди пройти огляд на місці зупинки, як і не було висунуто вимоги про проходження огляду в медичному закладі із складенням відповідного направлення.

Складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення без наявності відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я не відповідає вимогам закону, відповідно протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом та не може бути покладений в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав у відповідності до вимог ст.268 КУпАП, не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, та не роз`яснено наслідків відмови від огляду.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами.

Отже, суд дійшов переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки у судовому засіданні не було доведено поза розумним сумнівом порушення ним п.2.5 ПДР, як наслідок не було доведено у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Матвіїв