Справа № 553/708/24
Провадження № 3-зв/553/1/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.12.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Москаленко В.В., за участю секретаря судового засідання Микуці К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду заяву адвоката Павленка А.І. про відвід судді Грошової Н.М. від участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 553/708/24, провадження 3/553/381/2024),

установив:

21.11.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла заява про відвід на розгляд судді Москаленко В.В.

З матеріалів справи, а саме: протоколу та аудіозапису судового засідання, встановлено, що під час судового засідання, яке відбулося 20.11.2024 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 553/708/24, провадження 3/553/381/2024) адвокатом Павленком А.І. був заявлений усний відвід головуючої судді Грошової Н.М., який дослівно сформульований наступним чином: «оскільки головуюча не дає мені можливості допитати особу, яка складала протокол, а він диктує тут свої умови, в тому числі мені і головуюча не знімає ці питання, я заявляю вам відвід». Зазначене було зафіксовано у протоколі секретарем судового засідання.

У судове засідання 03.12.2024 учасники розгляду заяви про відвід не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви.

Адвокат Павленко А.І. та суддя Грошова Н.М. додаткових пояснень чи обґрунтувань не надали.

За таких обставин суді дійшов висновку, щодо можливості розгляду справи, без участі сторін.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді.

У пункті 4 рішення Ради суддів України № 34 від 08.06.2017 року роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Оскільки у вказаному Кодексі відсутні норми, що регулюють порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, слід застосувати аналогію закону та керуватися нормами КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

З практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду, що означає відсутність упередженості або прихильності, презюмується, поки не надано доказів протилежного. При ухваленні рішення про те, чи є законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах «Білуха проти України», «Веттштайн проти Швейцарії», «Мікалеф проти Мальти»).

Незалежність і об`єктивність судді в кожному кримінальному провадженні забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Статтями 75, 76, 80КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для відводу судді. Відвід повинен бути вмотивованим.

В усній заяві про відвід судді, адвокат Павленко А.І. зазначає, що суддя Грошова Н.М. не дала йому можливість допитати особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення та не зняла питань такої особи, які на думку заявника встановлювали певні умови проведення допиту тому він заявив їй відвід.

При цьому, заявником адвокатом Павленком А.І. вимога про відвід судді належним чином не вмотивована та не надано жодних доказів наявності обставин, передбачених статтями 75, 76 КПК України, які в дійсності викликали б сумнів у неупередженості судді, відтак, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

Також, суд зазначає, що незгода з процесуальними рішеннями судді, не є підставою для його відводу, оскільки вона не може стверджувати про упередженість судді, а є лише підставою для оскарження судового рішення в апеляційному порядку після розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, КПК України, ст.ст. 268, 283-285 КУпАП суд

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Павленка А.І. про відвід судді Грошової Н.М. від участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про

адміністративні правопорушення (справа № 553/708/24, провадження 3/553/381/2024) - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Москаленко