09 травня 2024 року Єдиний унікальний № 501/1656/24 Провадження № 3/501/699/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 травня 2024 року м. Чорноморськ

Суддя Іллічівського міського суду Одеської області Тордія Е.Н.,

розглянувши адміністративний матеріал якій надійшов з ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 501/1656/24 (3/501/699/24) у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомо, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, роз`яснені права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 63 Конституції України, -

участь у справі приймали: прокурор Кучерявий В.В.,

особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад правопорушення.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді радника міського голови Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 9 рангу та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», несвоєчасно 05 лютого 2024 року , без поважних причин, подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 45, п. 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції»/

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позиція учасників судового процесу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував що декларацію за 2022 рік надіслав до НАЗК 5 лютого 2004 року , пропустивши строк подачі на 5 днів, зазначив що він підготував декларацію 27 січня 2024 року але при відправки не перевірив, що декларація надіслана.

Така необачність з його боку були викликана непереборними обставинами воєнного положення ( повітряними тревогами та відсутністю роботи електропостачання та мережі інтернету). З`ясувалось це 5 лютого 2024 року, ним самостійно та одразу декларація була надіслана до реєстру. Пояснив, що до цього часу декларацію подавав своєчасно, ніяких порушень з цього приводу не має. Умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією він не має та не мав. Також зазначив ,що со суспільним відносинам та державі від його дій тяжких наслідків не настало. Військовий стан в якому перебуває країна , постні повітряні тривоги , відсутність мережі Інтернету , вважає поважними причинами того що він був застережений на збереженні свого жіття та своїх близьких , тому не своєчасно помітів що не надіслав декларацію. Прохав це врахувати при винесенні рішення.

Прокурор Кучерявий В.В. в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за обставинами, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850.00 грн.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора Кучерявого В.В., дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Мотивувальна частина та застосовані правові норми.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приміткою до вказаної статті передбачено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Матеріали справи містять інформацію про те ,що ОСОБА_1 , перебуває на посаді радника міського голови Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, є посадовою особою місцевого самоврядування 9 рангу та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції».

Датою і часом вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією ОСОБА_1 , є фактичний час і дата несвоєчасної подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2022 рік, тобто 05 лютого 2024 року о 18 годині 24 хвилини.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації саме без поважних на те причин.

Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку із хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного вебсайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Повний перелік поважних причин законодавством не визначений.

Визначення, чи є певна причина поважною, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2ст. 45 3акону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналізуючи викладене можна зробити висновок про те, що cуб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації,

вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом враховуюється ,що положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону № 1700-VII було передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Разом з цим, 12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким було внесено зміни до ч. 2 ст. 45 Закону № 1700-VII та визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Також, вищевказаним Законом було внесено зміни до п. 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII, і встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

При цьому суд звертає увагу, що при складенні адміністративного матеріали, уповноважена на це особа всупереч приписам законодавства взагалі не досліджувала та не аналізувала питання щодо наявності поважних причин несвоєчасного подання декларації дій, пов`язаних із створенням, заповненням та оприлюдненням на офіційному сайті НАЗК декларації ОСОБА_1 за 2022 рік.

Наявні у справі докази свідчать про той факт , що ОСОБА_1 декларація готувалась до оприлюднення 27 грудня 2023 року, та збережена в режимі «чернетка», тобто особою виконувались дії щодо її заповнення та подання у встановлені Законом терміни. Також, суд звертає увагу на той факт ,що ОСОБА_1 самостійно було виявлено порушення та його усунено,шляхом надсилання декларацій на сайт НАЗК.

Належних , допустимих доказів того що ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, суду не надано, в судовому засіданні не встановлено.

Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд наголошує, що за усталеною практи.кою ЄСПЛ суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові у справі № 686 /11314/17 від 15 березня 2019 року.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_1 причини не подання своєчасно деклдарації є поважними , а також констатує відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторонии правопорушення , тобто вини у формі прямого чи непрямого умислу, спрямованого на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або наявність непрямого умислу, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь..

Висновок суду.

Оцінівши надані суду доказу у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено , в судовому засіданні не встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а отже з цих підстав провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності слід закрити на підставі ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 172-6, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити , у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Іллічівський міський суд Одеської області.

Суддя