Провадження № 3/369/7019/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.09.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак Ірина Адамівна, за участю захисника Маліченко Л. Т., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ГУ ДПС у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 1744 від 22 липня 2024 року, у період з 13 травня по 21 червня 2024 року при проведенні органами ГУ ДПС у Київській області документальної планової виїзної перевірки КП «БОЯРСЬКЕ ГВУЖКГ», встановлено, що ОСОБА_1 будучи начальником КП «БОЯРСЬКЕ ГВУЖКГ» вчинив порушення порядку ведення податкового обліку, занижено податок на прибуток за III квартал 2017 року, IV квартал 2017 року, II квартал 2018 року, III квартал 2018 року, IV квартал 2018 року, І квартал 2019 року, II квартал 2019 року, III квартал 2019 року, IV квартал 2019 року, III квартал 2021 року, IV квартал 2021 року, чим порушено п. 44.1 ст. 44, п. 46.1, 46.2 ст. 46, ст. 57, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ (із змінами і доповненнями), П(С)БО №15 «Дохід», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що результати проведення планової виїзної перевірки органами ГУ ДПС у Київській області, що викладені у акті та протоколі про адміністративне правопорушенням вважає незаконними та необґрунтованими. Вказав, що наразі триває процедура оскарження дій податкового органу.

Захисник Маліченко Л. Т. в інтересах ОСОБА_1 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі про притягнення її довірителя до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Дане клопотання аргументувала тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено формально, так як він містить лише посилання на пункти порушених норм без вказівки на конкретні діяння особи, вказала, що КП «БОЯРСЬКЕ ГВУЖКГ» було подано до ГУ ДПС в Київській області заперечення щодо акту перевірки, звернула увагу, що підприємство на день розгляду справи в суді ще не отримало податкового повідомлення-рішення, що свідчить про неузгодженість грошового зобов`язання.

За таких обставин, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи захисника Маліченко Л. Т., дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують адміністративну відповідальність, чи заподіяну майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Частиною 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати.

Згідно з положеннями ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки.

Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Відтак, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Верховний Суд уже неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 1744 від 22 липня 2024 року ОСОБА_1 вчинив порушення порядку ведення податкового обліку, а саме: занижено податок на прибуток за III квартал 2017 року, IV квартал 2017 року, II квартал 2018 року, III квартал 2018 року, IV квартал 2018 року, І квартал 2019 року, II квартал 2019 року, III квартал 2019 року, IV квартал 2019 року, III квартал 2021 року, IV квартал 2021 року, чим порушено п. 44.1 ст. 44, п. 46.1, 46.2 ст. 46, ст. 57, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ (із змінами і доповненнями), П(С)БО №15 «Дохід».

Разом з тим, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівки на конкретні діяння, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, зокрема, не вказано не зазначено на яку конкретно суму занижено податок на прибуток та які юридичні наслідки настали, або могли настати внаслідок таких дій.

При цьому, в ході судового розгляду було встановлено, що підприємство КП «БГВУЖКГ» станом на день розгляду справи 02 вересня 2024 року не отримувало податкового-повідомлення рішення винесеного за результатами планової виїзної перевірки на підставі акту від 26 червня 2024 року № 36931/10-36-07-15/34702930 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради.

Єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

З огляду на матеріали цього адміністративного провадження єдиними доказами, якими оперують представники ДПС, є протокол про адміністративне правопорушення № 1744 від 22 липня 2024 року, витяг з акту від 28 червня 2024 року № 36931/10-36-07-15/34702930 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради, наказ № 65-к від 27 лютого 2023 року «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_1 та укладання контракту в новій редакції», розпорядження № 07-01/10-1-к від 27 лютого 2023 року «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_1 та укладання контракту в новій редакції», наказ № 39-к від 28 лютого 2020 року «По особовому складу», розпорядження № 02-03/40 від 28 лютого 2020 року «Про призначення ОСОБА_1 », наказ № 44-к від 26 лютого 2019 року «По особовому складу» наказ № 39-к від 26 лютого 2016 року «По особовому складу», розпорядження № 02-15/42-к від 26 лютого 2016 року «Про призначення ОСОБА_1 », копія паспорту громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 23, 36, 40-1, 163-1 ч. 1, 245, 247, 252, 280, 283, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП,

постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення № 1744 від 22 липня 2024 року) закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя І. А. Козак