КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Сіренка М.Ю. на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді 17 травня 2024 року о 10 годині 30 хвилин в смт. Чабани по вул. Машинобудівників, 18, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Іsuzu» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук.

На вимогу пройти огляд для встановлення сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» та їхати в медичний заклад для встановлення ступеню сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Сіренко М.Ю. просить постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Захисник вважає, що вказана постанова судді є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтуваннях своїх вимог захисник вказує на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не взято до уваги доводи сторони захисту, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

На думку захисника, жодних, із зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення підстав, а саме ознак алкогольного сп`яніння які зазначені в протоколі, у ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено/перевірено не було.

Окрім того, апелянт зазначає, що є недопустимим з боку працівників поліції пропонувати особі відмовитися від проходження огляду, оскільки це є волевиявлення особи, а такі дії з боку працівників поліції порушують сам порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння та мають судом розцінюватись як схиляння до вчиненні правопорушення, тобто очевидною провокацією.

Також, поліцейські повідомляли водієві, що у медичному закладі він має право самостійно проходити огляд, вони проводять огляд тільки на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу «Драгер».

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, встановлено, що є очевидним, що без зазначених протиправних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння водія до відмови від проходження огляду.

В даному конкретному випадку відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не може становити складу адміністративного правопорушення, оскільки дії працівників патрульної поліції не відповідали вимогам закону, які не вірно роз`яснили наслідки невиконання вимог п. 2.5. ПДР України - наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 помилково вважав відсутніми у своїх діях ознаки правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_2 , а саме у фабулі протоколу не вказано, які саме дії ОСОБА_3 вчинив з метою ухилення від огляду, тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП розкрита не в повній мірі.

Також матеріали відеозапису не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки відеозйомка є небезперервною, та не фіксує всіх обставин справи.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейських з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга захисника Сіренка М.Ю. до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №100664 від 17.05.2024, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, даними рапорту працівника поліції.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника Сіренка М.Ю. про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке він, в силу вимог п. 2.5. ПДР України, зобов`язаний був пройти на вимогу поліцейського, є безпідставними.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Як убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання поліцейського чи він щось вживав, ОСОБА_1 повідомив, що вживав лікарський препарат барбовал.

Також ОСОБА_1 не заперечував наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при підписанні протоколу, який ним був підписаний без будь-яких зауважень чи заперечень.

Відтак, доводи апелянта на те, що він не мав жодних ознак алкогольного сп`яніння є неспроможним.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, проте водій відмовився виконати таку вимогу поліцейського.

Посилання захисника на те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку ОСОБА_1 не відмовлявся є безпідставними, оскільки з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 категорично відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» у встановленому законом порядку, як на місці зупинки транспортного закладу, так і в медичному закладі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, незалежно від того, чи перебуває у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій у такому стані, керуючи транспортним засобом.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена належними і допустимими доказами, тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Що стосується доводів захисника про відсутність повного та безперервного відеозапису, то вони є неспроможними, оскільки на відеозаписі зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та, власне, обставини складання протоколу.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддя районного суду дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 256, 280 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про порушення вказаних вимог закону є неспроможними.

За таких обставин суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2024 року та закриття провадження у справі, а тому вказану постанову необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Сіренка М.Ю. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 369/8893/24

Провадження № 33/824/3818/2024

Головуючий у першій інстанції Гришко О.М.

Доповідач Ковальська В.В.