Справа № 354/1713/23
Провадження № 33/4808/748/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 05.11.2024 о 04.05 год. в с. Поляниця, Веломаршрут №1 «Озерний» 5 км, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом BMW 340 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зокрема, вказує, що в матеріалах провадження відсутні докази керування ним транспортним засобом і на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських зафіксовано лише момент його перебування в автомобілі марки BMW білого кольору. Стверджує, що доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозапис з паркувального майданчика не містить часу та дати проведеної зйомки. Вказує, що зі змісту вказаного відеозапису неможливо встановити, що саме він знаходиться у транспортному засобі BMW білого кольору. Вважає, що з відеозапису з нагрудного камери поліцейського вбачається, що були відсутні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що він погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте через технічну несправність приладу «Драгер» огляд проведено не було. Дії працівників поліції характеризує як свідоме провокування ситуації, за якої він мав би відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння. Направлення для проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі йому вручено не було. Проте, він сам повідомляв працівників поліції про своє бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але йому було відмовлено. Вважає, що додані до матеріалів справи відеозаписи, свідчать про те, що працівниками поліції жодного разу не були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме про можливість притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Звертає увагу, що працівниками поліції під час фіксації можливого порушення ПДР, було допущено порушення вимог КУпАП України та інших нормативних актів, а до суду, в порушення вимог ст. 251 КАП України, не було надано достатніх та належних доказів, які б доводили його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку був повідомлений про розгляд провадження. Захисник адвокат Солоненко Б.М. подав заяву про розгляд даного провадження без його участі, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішує питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №612616 від 05.11.2023 року, ОСОБА_1 05.11.2024 року о 04 год. 05 хв. громадянин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки BMW 340, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Поляниця, Веломаршрут №1 «Озерний» 5 км, Надвірнянський район, Івано-Франківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук.. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1)

Протокол складений уповноваженою особою поліцейським взводу №2 роти № 2 батальйону УПП в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Кирилюком В.Б., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним. Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не підписано.

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений з його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Яремчанському міському суді, про що свідчить відеозапис із нагрудної камери працівників поліції, проте власноручно ОСОБА_1 не підписано.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не надав змістовних пояснень стосовно обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та які вимагали від нього надати певні пояснення.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу та висунутим звинуваченням, з правами та обов`язками, які передбачені законом, повідомив про можливість надати пояснення щодо висунутого обвинувачення та ознайомитись з матеріалами справи.

До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «Яремчанська центральна міська лікарня» Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, складене 05.11.2023 року о 04.08 год. (а.с. 4), у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Також, додано зобов`язання серії ААД № 612616 щодо відсторонення від керування транспортним засобом протягом 24 год (а.с. 5).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 необхідно було провести у зв`язку з виявленими в нього ознаками сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, вираженим тремтінням пальців рук. (а.с. 3).

Згідно долученого до матеріалів справи рапорту (а.с. 7) поліцейського взводу 2 роти 2 УПП в Івано-Франківській області молодшого лейтенанта поліції В.Б.Кирилюка вбачається, що 05.11.2023 року патрулюючи в складі екіпажу «Ясень-212» згідно п. 7 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» за порушення комендантської години разом із капралом поліції ОСОБА_2 було зупинено транспортний засіб BMW 340 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході перевірки документів в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер» та пізніше в медичному закладі, проте він відмовився. На водія складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП серії ААД №612616.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій. Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 8).

Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції зупиняють транспортний засіб під керуванням Заболотного під час дії комендантської години встановлюють особу водія транспортного засобу який повідомляє що є військовослужбовцім який перебуває у відпустці А тому має право пересуватись під час дії комендантської години повідомляє працівникам поліції на їх пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння що він категоричній формі відмовляється від проходження огляду А скільки дійсно вживав алкогольні напої та перебуває в стані алкогольного сп`яніння пропонує працівникам поліції притягнути його до адміністративної відповідальності у та застосувати стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн який він може сплатити безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу та дозволити йому доїхати до місця призначення або відвести його при цьому зі змісту пояснень Заболотного вбачається що він вважає що дії працівників поліції є несправедливим А скільки він з 2013 року перебуває на військовій службі та приймав участь у бойових діях зробив для держави багато корисно і останні повинні враховувати ці обставини при вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності

Зокрема, відеозаписом зафіксовано як працівники поліції зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години, встановлюють особу водія транспортного засобу, який повідомляє що є військовослужбовцім , який перебуває у відпустці, а тому має право пересуватись під час дії комендантської години.

Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_4 в категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки дійсно вживав алкогольні напої та перебуває у стані сп`яніння. Пропонує працівникам поліції притягнути його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та застосувати стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., який він може сплатити безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу та дозволити йому доїхати до місця призначення. Вважає, що дії працівників поліції є несправедливими, оскільки він з 2013 року перебуває на військовій службі та неодноразово приймав участь у бойових діях, зробив для держави багато корисного і останні повинні враховувати вищевказані обставини при вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Поліцейським повідомлено ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за п.2.5 ПДР, у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Зокрема поліцейським роз`яснено, що водій може скористатись допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, послугами перекладача, давати пояснення. Разом з тим, в подальшому водій уникав конкретної відповіді щодо згоди чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, тому працівники поліції вчергове повідомили, що визнання перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння не звільняє від виконання вимог щодо проходження огляду на стан сп`яніння та неодноразово пропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Працівниками поліції було роз`яснено, що у зв`язку із відмовою на ОСОБА_1 складеться протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за п.2.5 ПДР, який згодом буде направлено до Яремчанського міського суду. Працівником поліції було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та було зачитано протокол водію, проте ОСОБА_1 повідомив, що він не згідний з деякими твердженнями у протоколі, а саме, що у нього були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Він вважає, що самостійно повідомив працівників поліції про те, що вживав алкогольні напої, у свою чергу працівниками поліції повідомлено, що до них надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої перед керуванням транспортним засобом, і під час зупинки та розмови із водієм, ці припущення підтвердилися, і працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння останнього. ОСОБА_1 відмовився підписати протокол, аргументував це тим, що не згідний з обставинами, які там вказані, вважає їх недостовірними. Водій відмовився надати своє посвідчення водія та отримати тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Від написання пояснень ОСОБА_1 також відмовився. Опісля відмови підписувати протокол, водій виявив намір проїхати до медичного закладу, щоб там провести огляд на стан сп`яніння, проте працівниками поліції було роз`яснено, що протокол уже складено.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та повністю доводить вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту поведінки ОСОБА_1 , яка зафіксована відеозаписом, вбачається, що останній в категоричній формі відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, висловлював незадоволення діями працівників поліції та своїми діями створював їм перешкоди у виконанні ними свої службових обов`язків.

Так, відповідно до відеозапису події на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 тривали більше двох годин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 і наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно, на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що він є військовослужбовцем.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушниці.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, призначив справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв