Номер провадження: 33/813/1708/24
Номер справи місцевого суду: 505/164/24
Головуючий у 1-й інстанції Павловська Г.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кайданніка Дмитра Анатолійовича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Кайданніка Дмитра Анатолійовича

на постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2023 року о 13:00 год., на залізничному вокзалі м. Подільськ, Одеської області при в`їзді у місто, на відстані до

20000 метрів від лінії державного кордону України було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведених фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що даний громадянин, в групі осіб, а саме спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України до

Р. Молдова, поза пунктами пропуску через державний кордон, на напрямку с. Тимкове (Україна) с. Бруштени (Р. Молдова), в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про державний кордон", тобто, вчинив аміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кайданнік Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у діях

ОСОБА_1 .

За доводами апеляційної скарги суддею першої інстанції у порушенням вимог закону розглянув справу без участі захисника, який очікував на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області, однак судове засідання не відбулося з незалежних від захисника причин. Крім того, місцевим судом не було розглянуто клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_1 , що свідчить про порушення судом права на справедливий суд та судовий захист. Приймаючи рішення у справі, суддею не надано належної правової оцінки тій обставині, що матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 , які він надав 25 грудня 2023 року працівникам прикордонної служби та які були надіслані ним до суду 10 березня 2024 року. Перші пояснення були надані ним під дією психологічного тиску зі сторони прикордонників, в який він визнав себе винним лише з метою, щоб не потрапити до місцевого РТЦК. У поясненнях, які подані до суду, ОСОБА_1 повідомив дійсні обставини, що відбулися у м. Подільськ, та які стосуються незаконного затримання, доставлення до прикордонного загону, незаконного тримання на території прикордонного загону, застосування психологічного тиску, шляхом висловлення погроз з метою отримання від нього пояснень, зізнавального характеру. На думку захисника, докази, що містять у матеріалах справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , довідка щодо проведення фільтраційно-перевірочних заходів є недопустимими.

В апеляційній скарзі захисник також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника, про прийняття судом оскаржуваної постанови захиснику стало відомо лише 03 травня 2024 року, про що адвокат отримав повідомлення, надіслане на його електронну пошту.

В судовому засіданні захисник Кайданнік Д.А. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 12 березня 2024 року судом прийнято оскаржувану постанову, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 13 березня 2024 року і закінчився 22 березня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника Кайданніка Д.А., копію оскаржуваної постанови було доставлено до електронного кабінету захисника лише 03 травня 2024 року, тоді як апеляційна скарга захисником подана 12 травня 2024 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду помилковими, з огляду на таке.

У відповідності до приписів ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У той час як, диспозиція ч.2 ст. 204-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушення ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1,2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, ці норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) (далі Правила).

Відповідно до положень п.2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто прикордонників.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, прикордонниками надано до суду такі докази: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №255004 від 25 грудня 2023 року, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , довідку щодо проведення фільтраційно-перевірочних заходів.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №255004 від 25 грудня 2023 року, складеного прикордонниками відносно ОСОБА_1 зафіксовано, що: «25 грудня 2023 року о 13:00 год. на залізничному вокзалі м. Подільськ, Одеської області, на відстані до 20000 км від лінії державного кордону України виявлено громадянина України ОСОБА_1 . За результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що вказаний громадянин в групі осіб, а саме із громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , намагалися перетнути державний кордон поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, на вихід з України до Республіки Молдова, на напрямку с. Тимкове (Україна) с. Бруштени (Р. Молдова), в районі пп/зн 0300 з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

З довідки щодо проведення фільтраційно-перевірочних заходів убачається, що 25 грудня 2023 року о 13:00 год. за оперативною інформацією ВБТЗ ГОРВ, п/н «ПС» в р-н пп/зн 0300 на залізничному вокзалі Подільськ, 20000 м від ЛДК України на напрямку Тимкове (Україна) Бурштени (РМ), виявлено 4 громадян України (мешканці Харківської області), які мали намір перетнути ДКУ поза ППр на вихід з України. Виявлених громадян запрошено до управління прикордонного загону для складання протоколу за ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Зазначено, що переправлення носить організований характер, шляхом надання інструкцій, маршруту руху по телефону. В ході проведення перевірочних заходів встановлено: громадяни України ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебуваючи у дружніх і родинних стосунках та перебуваючи за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_1 у звязку із скрутним фінансовим становищем спільно почали вишукувати наміри виїхати за кордон до країн ЄС (республіка Польща) з метою заробітку та відвідування родичів за кордоном. В подальшому всі разом почали вишукувати можливі шляхи незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску в мережі інтернет.

Отже ОСОБА_1 було затримано на залізничному вокзалі м. Подільськ, тобто у межах адміністративно-територіальної одиниці вказаного населеного пункту, яке як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення знаходиться на відстані до 20000 метрів від лінії державного кордону України.

Апеляційний суд звертає увагу, що між містом Подільськ у межах якого було затримано ОСОБА_1 , та населеним пунктом ОСОБА_5 , у напрямку якого нібито мав намір рухатися ОСОБА_1 (відповідно до фабули інкримінованого правопорушення), відстань між цими населеними пунктами (згідно загальнодоступній інформації, відображеної в мережі Інтернет (Google Maps) становить орієнтовно 27 км, тобто є значною.

Крім того, відповідно до зазначеного вище джерела інформації убачається, що адміністративно-територіальні межі міста Подільськ не знаходяться у безпосередній близькості до лінії державного кордону, а їх відмежовує ряд населених пунктів, а саме: АДРЕСА_2 та інші.

Матеріли справи не містять відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Сама по собі та обставина, що ОСОБА_1 перебував у межах населеного пункту, яке розташоване на території на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ №1147 від 27 липня 1998 року громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

З протоколу про адміністративне правопорушення також убачається, що

ОСОБА_1 мав при собі документи, що посвідчують його особу.

Усупереч ст. 251 КУпАП, особою, уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи не долучено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на перетин кордону у спосіб, що ставиться йому у провину.

Водночас, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та довідка щодо проведення фільтраційно-перевірочних заходів, а також письмові пояснення, добровільність викладення змісту яких апелянт заперечує, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, є помилковими, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам цієї справи.

Жоден з доказів, покладених судом в основу оскаржуваної постанови не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Кайданніка Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Кайданніка Дмитра Анатолійовичазадовольнити.

Постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко