КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 759/6173/24 Головуючий у суді першої інстанції: Оздоба М.О.
Провадження: № 33/824/2926/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Балацька Г.О.
Категорія: ч. 2 ст. 126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Балацька Г.О. за участю:

законного представника особи, стосовно якої складено протокол про

адміністративне правопорушення, - ОСОБА_1 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 (в постанові суду помилково вказано - ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та на нього за цим законом накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постановою суду визнано доведеним те, що 20.09.2024, приблизно о 21 год. 17 хв., на вул. Зодчих, 6 в м. Києві, ОСОБА_2 , в порушення п.п. 2.1 (а), 11.1 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем "Шкода", д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права на керування транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, законний представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19.04.2024 стосовно ОСОБА_2 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, законний представник посилається на порушення вимог ст. 270 КУпАП, якою регламентовано, що інтереси неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Проте, в порушення цих вимог працівники поліції, встановивши, що ОСОБА_2 є неповнолітньою особою, не забезпечили участь законного представника неповнолітнього під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, чим порушили право ОСОБА_2 на захист, ще і за тим, що йому не були роз`яснені права.

Зазначає, що, відповідно до ст. 5 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", тільки спеціально уповноважені підрозділи органів Національної поліції України мають право розглядати у межах своєї компетенції заяви і повідомлення про правопорушення, вчинені дітьми; складати протоколи про адміністративні правопорушення дітей, а також їх батьків (усиновителів) або опікунів (піклувальників), які не виконують обов`язків щодо виховання і навчання дітей, інформувати відповідні служби у справах дітей; виконують також інші обов`язки та мають інші права, передбачені законодавством, проте, у даному випадку протокол про адміністративне правопорушення стосовно неповнолітнього ОСОБА_2 складено поліцейським УПП у місті Києві ДПП сержантом поліції Корнієнком А., тобто не уповноваженою на те особою.

Апелянт стверджує, що на зазначені вище порушення суд першої інстанції увагу не звернув, до того ж розглянув справу без участі представника служби у справах дітей, а при визначенні виду стягнення - суд не перевірив відомості чи має ОСОБА_2 самостійний заробіток, чи може він сплатити штраф.

Враховуючи викладене, законний представник ОСОБА_1 вважає, що дане провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції повідомлявся у спосіб, передбачений процесуальним законом, його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ст. 294 КУпАП, ще і за тим, що його інтереси в судовому засіданні представляє законний представник - ОСОБА_1 , яка вважала за можливе розглядати справу без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника ОСОБА_1 на підтримку доводів, викладених в апеляційній скарзі про скасування постанови Святошинського районного суду міста Києва від 19.04.2024 з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, перевіривши матеріали справи, переглянувши диск з відеозаписом досліджуваних подій, дослідивши апеляційну скаргу з додатками, інші докази, що надійшли до суду апеляційної інстанції, слід дійти наступних висновків.

Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, як наголошується в ст. 221 КУпАП.

Апеляційний суд переглядає справу в межах обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами апеляційної скарги, підтриманими у суді апеляційної інстанції, як свідчать положення ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання суду апеляційної інстанції, вказані вимоги закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримані.

Так, діючим законодавством про адміністративні правопорушення встановлено, що процесуальним документом, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності - є протокол про адміністративне правопорушення, який має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП, тягне за собою визнання його недійсним і в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 864745, 20.03.2024 (в постанові суду першої інстанції помилково вказано 20.09.2024), приблизно о 21 год. 17 хв., на вул. Зодчих, 6 в м. Києві, ОСОБА_2 , в порушення п.п. 2.1 (а), 11.1 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем "Шкода", д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права на керування транспортним засобом.

Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 11.1 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Водночас, в чому проявилося порушення ОСОБА_2 п. 11.1 Правил дорожнього руху України, який регламентує розташування транспортних засобів на дорозі, з фактичних обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, - не випливає, як і те як порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України може мати наслідки притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

До вказаного протоколу долучені записи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Інші докази в матеріалах справи, що надійшли до суду, відсутні.

Однак, за протоколом про адміністративне правопорушення і в подальшому за зібраними матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1, 10).

Тобто, на час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення - 20.03.2024 він був неповнолітнім, а саме у віці від 16-ти до 18-ти років.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" у поєднанні зі ст. 2 КУпАП, тільки уповноважені підрозділи органів Національної поліції України мають право розглядати у межах своєї компетенції заяви і повідомлення про правопорушення, вчинені дітьми; складати протоколи про адміністративні правопорушення дітей, а також їх батьків (усиновителів) або опікунів (піклувальників), які не виконують обов`язків щодо виховання і навчання дітей, інформувати відповідні служби у справах дітей.

Проте, чи відноситься поліцейський УПП у місті Києві ДПП сержант поліції Корнієнко А., який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , до уповноваженої на те посадової особи - з протоколу не випливає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх ("Пекінські правила") визначають основні процесуальні гарантії, такі, як презумпція невинуватості, право бути обізнаним про висунуте обвинувачення, право на відмову від давання показань, право мати захисника, право на присутність батьків або опікуна (правило 7).

Зокрема, протягом усього судового розгляду неповнолітній має право бути представленим його адвокатом або право на звернення за безоплатною правовою допомогою, якщо надання такої допомоги передбачено законодавством в цій країні (правило 15.1), як і право бути представленим батьками, опікуном (правило 15.2).

Згідно ст. 3 Закону України "Про охорону дитинства", всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правничої допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".

За змістом ст. 270 КУпАП, складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо неповнолітнього, відібрання у нього пояснень, повинно відбуватися виключно в присутності законних представників (батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників), бо через свій вік дитина не може повною мірою самостійно здійснювати свої права, що кореспондується і з приписами 2 ст. 33 Закону України "Про Національну поліцію", якими регламентовано, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Однак, особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення у досліджуваному провадженні, не переконалась у тому, що ОСОБА_2 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов?язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та/або його батьків - законних представників, як того вимагають положення як національного, так і міжнародного законодавства, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, бодай щонайменше роз`яснити йому права, що передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 270 КУпАП мати законного представника.

Отже, оскільки працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 - поліцейський УПП у м. Києві ДПП сержант поліції Корнієнко А., щодо повноважень якого на таке складання протокол даних не містить, не роз`яснив прав ОСОБА_2 , про що свідчить як дані протоколу про адміністративне правопорушення, так і відеозапис подій з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, а будучи обізнаним, що ОСОБА_2 є неповнолітнім, відбирав у нього пояснення без участі законного представника та захисника, навіть якщо ОСОБА_2 відмовився надавати пояснення, як указано в протоколі працівником поліції, - слід визнати порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 при складанні протоколу, а тому такий доказ як протокол про адміністративне правопорушення у змісті ст. 251 КУпАП, - є недопустимим доказом, що виключає відповідальність особи, стосовно якої він складений - ОСОБА_2 , не дивлячись на те, що він визнав свою провину в суді першої інстанції, куди ні захисник, ні законний представник - не викликалися (а.с. 12), а сам судових розгляд відбувся без належної перевірки вказаних обставин.

Не можна не послатися і на те, що суд першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 126 КУпАП стягнення у виді штрафу, не вжив заходів для дослідження даних про особу останнього, щодо якого вперше складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 36-37), який позитивно характеризуються за місцем навчання у ліцеї та ВУЗі (а.с. 45-58), та не розглядав можливості застосування до нього заходів впливу на підставі ст.ст. 13, 24 КУпАП.

За підсумками, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені обставини унеможливлюють прийняти як доказ у провадженні - протокол про адміністративне правопорушення та долучений до нього диск з записом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, що є невід`ємною частиною самого протоколу.

Як указують приписи ст. 62 Конституції України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об?єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішеннях від 30.05.2013 у справі № 36673/04 "Малофєєва проти росії" та від 20.09.2016 у справі № 926/08 "Карелін проти росії" Європейський суд з прав людини зауважив, що "…формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...".

Відтак, з огляду на те, що працівниками поліції при складанні протоколу не було дотримано процедури, визначеної ст.ст. 254-256 КУпАП, складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, стосовно неповнолітнього ОСОБА_2 , без забезпечення, щонайменше, участі законного представника неповнолітнього, а судом першої інстанції не перевірено всіх наявних доказів, як те регламентовано ст.ст. 251-252, 280 КУпАП, слід дійти висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведеним, апеляційна скарга законного представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Г.О.Балацька