ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2639/24 Головуючий суддя І інстанції Глоба М. М.
Провадження № 33/818/1110/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Санжаревського І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Санжаревського І.А. на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за ч. 2 ст.130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судовий збір на користь держави.

Постановою встановлено, що 26.02.2024 року о 16 год. 27 хв. ОСОБА_1 , діючи повторно протягом року, керував в районі домоволодіння 24 по Мерефянському шосе у м. Харкові транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes Benz» Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі на вимогу працівника поліції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повторно протягом року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції однобічно та поверхнево досліджені обставини цієї справи. Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 , а також вважає дії працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу протиправними, а тому всі вимоги працівників поліції щодо проведення огляду на стан сп`яніння є незаконними.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. В обґрунтування поданої апеляційної скарги надали аналогічні зазначеним в апеляційній скарзі пояснення.

У судовому засіданні суд апеляційної інстанції допитав свідка ОСОБА_3 , який, зі слів сторони захисту керував транспортним засобом «Mercedes Benz» Vito НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 26.02.2024 по Мерефянському шосе у м. Харкові. Свідок ОСОБА_3 наполягав на тому, що саме він керував транспортним засобом за вказаними в оспорюваному протоколі обставинами проте був тверезий. Чому працівники поліції склали протокол відносно ОСОБА_1 йому невідомо. Крім того ОСОБА_3 повідомив суд апеляційної інстанції про те, що із ОСОБА_1 він знайомий 15 20 років та був запрошений до суду стороною захисту в якості свідка. На питання суду щодо обставин події протоколу ААД№644853 від 26.02.2024 не надавав конкретних відповідей.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга адвоката Санжаревського І.А. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 644853 від 26.02.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 26.02.2024 року о 16 год. 27 хв. в районі домоволодіння 24 по Мерефянському шосе у м. Харкові транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes Benz» Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі на вимогу працівника поліції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №644853 від 26.02.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «не згоден». Інших заперечень, пояснень чи зауважень водій у протоколі жодним чином не зазначив (а.с.1).

Відомостями довідки УПП в Харківській області встановлено, що ОСОБА_1 , отримав посвідчення водія НОМЕР_3 від 26.02.2015 року (а.с.3);

Згідно відомостей довідки УПП транспортний засіб «Mercedes Benz» Vito 111 CDI днз НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 .

Відомостями довідки про повторність встановлено, що ОСОБА_1 20.10.2023 року був притягнутий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області (справа№175/4045/23) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 «а» ПДР (протокол ААБ№296158 від 31.07.2023 року (а.с. 5).

Відповідно до відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я (а.с. 11).

Відомостями направлення на огляд водія з метою встановлення стану сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с.10).

З відомостей рапорту інспектора В. Харченка вбачається, що під час патрулювання 26.02.2024 року за адресою м. Харків шосе Мерефянське 24 за для перевірки інформації за зверненням громадян було зупинено автомобіль Mercedes Benz Vito 111 CDI днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 , та пасажир ОСОБА_3 помінялися місцями у автомобілі. В подальшому під час розмови обидва підтвердили інформацію, що за кермом перебував та керував ОСОБА_1 . Під час розмови у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водію у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, на що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовився. Крім того, було встановлено, що водій ОСОБА_1 на час зупинки був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Водія було відсторонено від керування, транспортний засіб передано тверезому водію.

З відомостей відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№644853 (а.с. 2) вбачається рух автомобілю Mercedes Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зупинено працівниками поліції для перевірки інформації про керування цим автомобілем водієм у стані алкогольного сп`яніння.

Під час наближення до транспортного засобу працівниками поліції встановлено факт зміни водія, що підтверджується фрагментом відеозапису (відео файл export-4az0x 2 хв 23 с 2 хв 35 с). Тобто вбачається факт, що водій та пасажир транспортного засобу помінялись місцями. Водієм який керував транспортним засобом до його зупинки працівниками поліції визначено ОСОБА_1 , оскільки це безпосередньо сприймалось працівником поліції та саме про це свідчать характерні для зміни водія і пасажира рухи здійснені водієм ОСОБА_1 і пасажиром ОСОБА_3 , який мав в подальшому продовжити рух. Під час спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 впродовж тривалого часу заперечував щодо керування ним транспортним засобом, навіть попри те, що пасажир ОСОБА_3 після роз`яснення йому можливості притягнення до кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих свідчень, вказав, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у відрізку шляху від шиномантажу до місця зупинки (export-4az0x 06 хв 00 с 06 хв 35 с.). Крім того згодом ОСОБА_1 визнав, що керував транспортним засобом, зазначивши, що тільки вирулив з шиномантажу та доїхав до місця зупинки (відео файл export-4az0x 09 хв 15 с 09 хв 55 с). На вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився.

Водія було ознайомлено із правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпаП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження своєї версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.2 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

Таким чином, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ААД№644853 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про керування ОСОБА_1 автомобілем, а також про те, що сам автомобіль було зупинено безпідставно та всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліції» є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити автомобіль якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до вимог п.2.9 «а» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За порушення цієї вимоги ПДР водії несуть відповідальність за ст. 130 КУпАП, тобто це є окремим складом адміністративного правопорушення.

Згідно відомостей матеріалів справи, зокрема відеозапису та рапорту працівника поліції автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку із перевіркою інформації про керування автомобілем водієм у стані сп`яніння. Факт керування цим транспортним засобом саме ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом (фрагменти відео файлу export-4az0x 2 хв 23 с 2 хв 35 с; 09 хв. 25 с. 09 хв. 55с.).

До свідчень свідка ОСОБА_3 про те, що саме він, а не ОСОБА_1 був водієм зупиненого транспортного засобу суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знайомі тривалий час (15-20 років), а також є мешканцями одного міста та разом тривалий час виконують суспільно значну гуманітарну справу, а саме проводять евакуацію людей із прифронтових територій. Крім того, до суду апеляційної інстанції свідок прибув на запрошення сторони захисту, а під час його допиту у судовому засіданні під час апеляційного перегляду ухилявся від надання конкретних відповідей на запитання, поставлені судом. Це свідчить про те, що ОСОБА_3 не є пересічною для ОСОБА_1 особою, а тому такі свідчення не можуть вважатися об`єктивними. Більш того, відповіді надані свідком ОСОБА_3 суперечать відомостям відеозапису з яких вбачається, що сам ОСОБА_3 після повідомлення йому працівниками поліції про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих свідчень фактично повідомив під запис нагрудної камери поліцейського, що у проміжку руху автомобіля між шиномонтажем та до місця зупинки транспортного засобу він, тобто ОСОБА_3 , не керував транспортним засобом та, на питання поліцейського «Хто керував автомобілем?» вказав «він!», тобто ОСОБА_1 (export-4az0x 06 хв 00 с 06 хв 35 с.).

Матеріали справи не містять відомостей які б свідчили про протиправність дій працівників поліції. Не надано їх і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин дії працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу і встановлення процесуально визначального факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є правомірними та підтверджуються відомостями матеріалів справи, а також дають підстави сторонньому спостерігачу поза розумним сумнівом стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився виконувати вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі як окремо, так і в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.2 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Санжаревського І.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков