Провадження № 3/643/82/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

20.09.2023 року о 14-00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті пр-т Льва Ландау та вул. Ахієзерів в м. Харкові, повертаючи ліворуч, не надав перевагу автомобілю «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався прямо назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 603470 від 18.10.2023 року, 20.09.2023 року о 14-00 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті пр-т Льва Ландау та вул. Ахієзерів в м. Харкові не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані згідно з протоколом про адміністративне правопорушення як скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що вину не визнає. Пояснив, що рухався на автомобілі «Volkswagen Golf» прямо по пр. Льва Ландау в м. Харкові. Перед перехрестям приблизно за 100 м. він бачив зелений сигнал світлофору та продовжив рух. Приблизно за 30 м. до світлофору він побач, що на останньому з`явився миготливий зелений сигнал. В нього була швидкість приблизно 50 км/год. Він усвідомив, що зупинятись не має сенсу, оскільки зупинка відбудеться посередині перехрестя, та продовжив рух в крайній лівій смузі. Він бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який стояв нерухомо посередині двох смуг. Коли ОСОБА_1 проїжджав пішохідний перехід, автомобіль ОСОБА_2 різко почав рух. ОСОБА_1 встиг повернути кермо праворуч, щоб уникнути зіткнення, та перестроївся в середню смугу руху. Проте автомобіль ОСОБА_2 вдарив його автомобіль в лівий бік. Заперечував пояснення ОСОБА_2 щодо механізму виникнення ДТП, у тому числі доводи ОСОБА_2 відносно того, в якій смузі руху рухався автомобіль ОСОБА_1 та з якою швидкістю. Наполягав, що автомобіль під його керуванням рухався в крайній лівій смузі руху із швидкістю 50 км/год. Коли автомобіль під керуванням ОСОБА_2 почав рух, відстань між їх автомобілями складала приблизно 5 м.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що вину не визнає. Пояснив, що рухався на автомобілі «Skoda Octavia A5» по пр. Льва Ландау в м. Харкові та збирався виконувати поворот ліворуч. Обом учасникам руху горіло зелене світло світлофору. Він виїхав між смугами та пропускав зустрічний транспорт. Він побачив, що автомобілі в крайній лівій та середній смузі зустрічного руху зупинились, та почав виконувати маневр повороту ліворуч. Коли він проїхав крайню ліву та середні смуги руху, відбулось зіткнення транспортних засобів. ОСОБА_1 рухався із значно більшою швидкістю руху, ніж 50 км/год., оскільки в разі дотримання ним встановленої швидкості руху не відбулось би такого пошкодження транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_1 рухався в правій смузі руху, а не крайній лівій, як було зазначено останнім. Він крайню праву смугу зустрічного руху не бачив, оскільки йому перекривали огляд автомобілі, які були розташовані в середній та крайній лівій смузі руху.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надав пояснення, згідно яких спостерігав, як автомобіль «Volkswagen Golf» здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia A5». Автомобіль «Volkswagen Golf» рухався в крайній правій смузі руху. Коли він звернув увагу на перехрестя та вперше побачив учасників ДТП, автомобіль «Volkswagen Golf» вже перетнув лінію світлофору та виїхав на перехрестя, в цей момент для автомобіля «Volkswagen Golf» горів червоний сигнал світлофору. В подальшому свідок надав пояснення, згідно яких коли він вперше побачив автомобіль «Volkswagen Golf», вказаний транспортний засіб перебував на відстані 3-5 м. він лінії світлофору, підїжджаючи до нього, при цьому на світлофорі горів червоний сигнал. Наполягав, що автомобіль «Volkswagen Golf» рухався в крайній правій смузі руху.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких попереду нього рухався автомобіль «Volkswagen Golf». Він запам`ятав вказаний транспортний засіб, оскільки в нього також автомобіль цієї марки і цифри на номерах зазначених транспортних засобів співпадали. Його автомобіль та автомобіль «Volkswagen Golf» рухались в крайній лівій смузі руху із приблизно однакової швидкістю, яка складала 50-55 км/год. «Volkswagen Golf» встиг проїхати на перехрестя на зелений сигнал світлофору, проте його вдарив автомобіль «Skoda Octavia A5». Перед ДТП на автомобілі «Volkswagen Golf» загорілись червоні стоп-сигнали. ДТП відбулось за першим пішохідним переходом. Він точно бачив, що автомобіль «Volkswagen Golf» перетнув лінію світлофору, коли на останньому горіло зелене світло. На момент ДТП водію автомобіля «Volkswagen Golf» також горів зелений сигнал світлофору. Автомобіль «Skoda Octavia A5» з`явився несподівано. ДТП сталось на середині перехрестя, автомобіль «Volkswagen Golf» рухався прямо. Автомобіль «Skoda Octavia A5» переднім бампером ударив в бік автомобіля «Volkswagen Golf». Він наполягає на тому, що автомобіль «Volkswagen Golf» рухався в крайній лівій смузі руху на зелений сигнал світлофору.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких він рухався на своєму автомобілі за автомобілем «Skoda Octavia A5» та збирався виконувати маневр повороту ліворуч на вул. Ахієзерів. Автомобіль «Skoda Octavia A5» почав виконувати маневр повороту ліворуч, після чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», який рухався в крайній правій смузі руху. Автомобілю «Skoda Octavia A5» горів зелений сигнал світлофору. З їх боку на цьому перехресті зелений сигнал світлофору горить довше, ніж тим, хто рухається назустріч. Він не бачив, який сигнал світлофору горів для зустрічного транспорту, тобто для автомобіля «Volkswagen Golf». Він наполягає на тому, що автомобіль «Volkswagen Golf» рухався в крайній правій смузі руху.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 було призначено судову-автотехнічну експертизу обставин дорожньо-транспортної пригоди за матеріалами справи, проведення якої було доручено експертам Харківського науководослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

З висновку експерта № СЕ-19/121-24/8405-ІТ від 14.06.2024, виконаного експертом Харківського науководослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_6 (Висновок експерта), вбачається таке:

- Згідно показань ОСОБА_1 відповісти на запитання про те, дії кого із водіїв знаходилися з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, не виявляється можливим.

- Згідно показань ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. Відповісти на запитання про те, дії кого із водіїв знаходилися з технічної точки зору у причинному зв?язку з виникненням даної ДТП, не представляється можливим.

- Згідно показань свідка ОСОБА_3 у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 вбачається невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 «е» та 8.10 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Відповісти на запитання про те, чи відповідали дії водія ОСОБА_2 технічним вимогам ПДР та чи знаходились вони у причинному зв?язку з виникненням даної ДТП, не представляється можливим.

- Згідно показань свідка ОСОБА_4 у даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля «Skoda Oktavia A5», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Якщо водій автомобіля «Volkswagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 55 км/год, то у даній дорожній обстановці також повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці невідповідності дій водія автомобіля «Skoda Oktavia A5», державний номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_2 , вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору перебували у причинному зв?язку з виникненням ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Skoda Oktavia A5», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути ДТП відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці невідповідності дій водія автомобіля «Skoda Oktavia A5», державний номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору перебували у причинному зв?язку з виникненням ДТП. Відповісти на запитання про те, чи відповідали дії водія ОСОБА_1 технічним вимогам ПДР та чи знаходились вони у причинному зв?язку з виникненням даної ДТП, не представляється можливим.

- Згідно показань свідка ОСОБА_5 відповісти на запитання про те, дії кого із водіїв знаходилися з технічної точки зору у причинному зв?язку з виникненням даної ДТП, не представляється можливим.

У судовому засіданні під час допиту експерт пояснив, що виконав експертизу на підставі наявних матеріалів справи.

Судом також досліджені протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.09.2023, схема та фототаблиця до вказаного протоколу, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 20.12.2024 ОСОБА_1 та його захисник наполягали на закритті провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а відносно ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У судовому засіданні 20.12.2024 захисник Шишлакова М.Г. наполягав на закритті провадження у справі відносно ОСОБА_2 у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 124 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У відповідності до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 , суд керується таким.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та в межах висунутого обвинувачення (у автономному значенні терміну «обвинувачення», оскільки ЄСПЛ неодноразово вказував на кримінально-правовий характер адміністративних правопорушень).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за те, що не обрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

Проте суду не надано доказів, які б дозволи поза розумним сумнівом встановити факт перевищення ОСОБА_1 дозволеної швидкості руху або обрання швидкості руху, яка з урахуванням дорожньої обстановки не надавала йому можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Як вбачається з Висновку експерта, останній на підставі оцінки сукупності зібраних у справі доказів також не дійшов висновку щодо порушення ОСОБА_1 відповідних вимог Правил дорожнього руху.

Виниклі сумніви щодо скоєння ОСОБА_1 порушень вимог ПДР, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення (не обрання безпечної швидкості руху та не врахування дорожньої обстановки) суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності складу адміністративного правопорушення в його діях.

При цьому суд враховує, що згідно з Висновком експерта, виходячи з показань свідка ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 8.7.3 «е» та 8.10 ПДР, а саме виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору. Між тим пояснення свідка ОСОБА_3 в цій частині суперечать показанням свідка ОСОБА_4 , згідно з якими автомобіль ОСОБА_1 виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення в розділі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» не міститься посилання на факт руху автомобіля ОСОБА_1 на заборонений сигнал світлофору. Таким чином, обвинувачення у проїзді перехрестя на заборонений сигнал світлофору ОСОБА_1 фактично не висувалось.

Ураховуючи наведене та розглядаючи справу в межах доказування фактичних обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за рух на червоний сигнал світлофору.

За таких обставин суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_2 , суд керується таким.

Судом на підставі оцінки сукупності зібраних у справі доказів встановлено, що ДТП відбулось під час виконання ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч, при цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався прямолінійно.

Ураховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_2 технічних вимог п. 10.1., 16.6. ПДР та вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Враховуючи закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд закриває провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов