КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4601/2024
Справа № 754/6296/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Ковальчуком Степаном Миколайовичем, на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду, 19.04.2024 о 01 год 05 хв. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві, по Броварському проспекту 95 КП 502 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло, не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, що склалася, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - Ковальчук С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на її незаконність.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, а також всупереч ст. 285 КУпАП не вручали та не направляли копію постанови за місцем реєстрації.

Крім того, як вбачається з відеозапису, зафіксованого за допомогою нагрудної камери іншого поліцейського, який не здійснював провадження у справі та не складав протокол про адміністративне правопорушення, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, неодноразово пояснював працівнику поліції своє бажання пройти такий огляд за участі свого захисника для забезпечення надання правової допомоги, який невідкладно виїхав на місце зупинки транспортного засобу та мав прибути через 45-60 хв. на місце події. Вважає, що працівник поліції не забезпечив реалізацію гарантованого законом права на правову допомогу та постійно наполягав на проходження огляду, вчиняючи тиск на водія тим, що буде складений протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Також зазначає, що в порушення вимог припису ч. 2 ст. 266 КУпАпП працівник поліції пропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння без здійснення фіксування на технічні засоби за допомогою портативної камери, а також не були залучені двоє свідків у разі відсутності відео фіксації, для підтвердження відмови від проходження огляду у медичному закладі.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано (вручено) направлення на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а також відсутня відмітка про його вручення, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери іншого поліцейського.

Вважає ознаки наркотичного сп`яніння вказані поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення, як «зіниці очей занадто звужені та не реагували на світло, не природня блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідала обстановці, що склалося» є надуманими та формальними.

Одночасно ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року з огляду на те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду адміністративної справи, з матеріалами справи ознайомився в суді 22 серпня 2024 року.

Відповідно до положень ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено Деснянським районним судом м. Києва 08 травня 2024 року за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , даних про вручення йому судової повістки в судове засідання на 08 травня 2024 року або повідомлення іншим чином про розгляд справи судом 08 травня 2024 року матеріали справи не містять.

Відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови в матеріалах справи відсутні.

22 серпня 2024 року захисник ОСОБА_1 - Ковальчук С.М. ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить заява та розписка.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що скаржником зазначені поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, тому з метою забезпечення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю за можливе клопотання про поновлення строку задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Білак Я.Ю. просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, переглянувши відеоматеріали досліджуваних подій за участю водія ОСОБА_1 вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку діям ОСОБА_1 , внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наклавши на нього адміністративне стягнення.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, встановлену, зокрема Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння (алкогольного або наркотичного), які свідчать про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 858134 від 19.04.2024 року зазначено, що водій ОСОБА_1 19.04.2024 о 01 год 05 хв., керував транспортним засобом «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві, по Броварському проспекту 95 КП 502 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло, не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, що склалася, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудної камери працівника поліції щодо досліджуваних подій. Так, з відеозапис розпочинається 19 квітня 2024 року о 01 год. 27 хв. та завершується о 1 год. 49 хв., проте загальна тривалість відеозапису становить 08 хв. 08 сек., відеозапис складається з окремих фрагментів.

О 1 год 27 хв. зафіксовано, що водій автомобіля «Kia Sportage» знаходиться в салоні автомобіля, через прочинене вікно працівник поліції повідомляє водію про підозру щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння та о 01 год. 38 хв. пропонує водію пройти огляд в медичному закладі.

Разом з тим, оскільки працівник поліції, з нагрудної відеокамери якого відбувається фіксація, знаходиться на певній відстані від автомобіля, відповідь водія на відеозаписі не зафіксована.

Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник, водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та неодноразово пояснював працівнику поліції, що погоджується на його вимогу пройти такий огляд, за участі свого захисника, який має прибути на місце події за 45-60 хвилин.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що на відеозаписі зафіксовано лише розмови працівників поліції між собою ( щодо порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, щодо спілкування пасажирів автомобіля, яким керує ОСОБА_1 , російською мовою), проте відповіді водія ОСОБА_1 на пропозиції працівників поліції ( о 1 год. 38 хв.) пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння жодним чином не зафіксовані.

З камери відеофіксації іншого працівника поліції, о 01 год. 48 хв. вбачається, що на пропозицію патрульного пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 не відмовляється. В окремому фрагменті відеозапису ОСОБА_1 погоджується пройти відповідний огляд у присутності свого адвоката.

Таким чином, з сукупності наявних у справі та досліджених доказів встановлено, що безумовної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не було зафіксовано.

При цьому, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції о 01 год 05 хв.

Разом з тим, відеозапис розпочинається о 01 год. 27 хв., складається з певної кількості окремих фрагментів та не містить зафіксованої розмови водія ОСОБА_1 з поліцейським.

Крім того, з відеозапису вбачається, що він завершується пропозицією працівника поліції підписати та ознайомитись із протоколом про адміністративне правопорушення, на яку водій відповів відмовою. Однак, на відеозаписі не зафіксовано та матеріали справи не містять даних про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП водій ОСОБА_1 , був відсторонений від керування транспортним засобом.

Отже, на відеозаписі, наявному в матеріалах справи, не зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога у медичному закладі охорони здоров`я.

Переглянувши відеозапис обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом встановлено, що після чергової пропозиції працівника поліції пройти огляд у лікаря - нарколога на стан наркотичного сп`яніння, та до початку складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 погоджувався їхати у медичний заклад до лікаря нарколога для проходження відповідного огляду за участю свого адвоката.

Дослідивши відеозапис, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданий відеозапис не може бути визнаний належним та допустимим доказом скоєння правопорушення в розумінні ст. 251, 252 КУпАП.

Для підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, органом поліції, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би бути наданий відеозапис фіксації події, зроблений за допомогою нагрудних камер поліцейських, за участю водія ОСОБА_1 , який би міг беззаперечно підтвердити факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, або у разі неможливості відеофіксації працівники поліції мали залучити двох свідків для підтвердження факту відмови від проходження такого огляду.

Оскільки суд ухвалює своє рішення лише на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи і не має права з метою перевірки цих доказів самостійно викликати свідків або вимагати від органів поліції повного запису подій, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є логічними і послідовними і не спростовуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини», п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів і полягає у тому, що такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

За таких обставин, у справі відсутні докази, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_1 ухилився від проходження огляду у лікаря нарколога на вимогу працівника поліції, а висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 обґрунтовані на припущеннях, витлумачені судом не на користь особи, а на користь органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 858134 від 19.04.2024 року, складений о 01:05 год. не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Ковальчуком Степаном Миколайовичем, - задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП- скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити з підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук