Справа № 462/6361/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2024 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатів Цьвока Б.І., Жеребецького Н.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом серії ААД №868940 від 29 липня 2024 року, ОСОБА_1 29 липня 2024 року близько 20:00 год. керував автомобілем «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Залізнична, 9а у м. Львові, в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002131 від 29 липня 2024 року, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10. 10. 2001р.

У суді ОСОБА_1 не визнав факту вчинення правопорушення та пояснив, що 29 липня 2024 року близько 20:00 год. після закінчення робочого дня він під`їхав до місця свого проживання, де він проживає разом із своєю дружиною, а саме будинку АДРЕСА_3 . При цьому він був абсолютно тверезий та алкогольних напоїв він не вживав. Під`їхавши до будинку, він припаркував належний йому автомобіль «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , на парковочному місці біля будинку та направився додому. По дорозі до під`їзду він побачив, що до його автомобіля підійшли невідомі чоловік та жінка, у зв`язку із чим він повернувся до них та отримав зауваження про те, що на їхню думку його автомобіль був невірно припаркований та заблокував рух їхньому автомобілю, який стояв на тротуарі, у звязку з чим у них виник конфлікт. Після чого, він перепаркував свій автомобіль. Повернувшись додому, після конфлікту він знаходився в дуже знервованому стані та вирішив випити алкоголь. В цей час до нього подзвонила його дружина та повідомила, що повертається додому, на що він відповів, що вийде її зустріти. Приблизно через 30 хв. він вийшов зустріти свою дружину та побачив, що біля його автомобіля знаходились люди, з якими відбулась конфліктна ситуація та працівники патрульної поліції, які як йому стало відомо приїхали на виклик цих осіб, оскільки з їхніх слів між ними відбувся конфлікт та нібито він перебував в стані алкогольного сп`яніння за кермом. На запитання працівників патрульної поліції, він їм повідомляв, що в стані алкогольного сп`яніння автомобілем не керував, а алкогольні напої вживав вдома після того, як припаркував свій автомобіль. Проте, поліцейськими йому було запропоновано пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився, оскільки під час керування автомобілем він був тверезим та вжив алкоголь після зупинки автомобіля, і більше за кермо не сідав, про що він повідомляв працівників поліції. Окрім цього, зазначив, що працівники патрульної поліції сказали, що застосують до нього силу та завезуть у відділ поліції, якщо він не визнає, що керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

16 вересня 2024 року адвокат Цьвок Б.І. подав до суду клопотання, в якому просить справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, покликаючись на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Відповідно до вимог п. 2.9а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З протоколу серії ААД №868940 від 29 липня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 29 липня 2024 року близько 20:00 год. керував автомобілем «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Залізнична, 9а у м. Львові, в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що під час керування автомобілем він був тверезим та вжив алкоголь вже вдома, після того, як припаркував свій автомобіль, і більше за кермо не сідав, про що він повідомляв працівників поліції.

Суд скеровував лист в Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про виклик до суду інспектора поліції Лемішко В.І. для його допиту в якості свідка, однак інспектор поліції Лемішко В.І. будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, начальник Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП на лист суду жодним чином не відреагував.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Згідно з п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

З системного аналізу вищевказаних нормативних актів слідує, що в обов`язок працівника поліції входить зобов`язання з`явитися в зазначений час до суду, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Проте, інспектор поліції покладений на нього обов`язок з`явитися до суду проігнорував.

У рішенні ЄСПЛ «Жуковський проти України» зазначено, що «питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди мають давати оцінку наявним у справі доказам. Для забезпечення дотримання прав обвинуваченого буде достатнім забезпечення допиту свідка в присутності самого обвинуваченого у відкритому судовому засіданні в суді першої інстанції.

Таким чином, суддя позбавлений можливості безпосередньо допитати свідка, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності позбавлена можливості поставити запитання свідку, що робить неможливим прийти до висновків щодо беззаперечної вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували версію подій, викладену ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Так, зокрема, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які безпосередньо здійснили виклик працівників патрульної поліції, взагалі нічого не зазначається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а вказується лише той факт, що ОСОБА_1 перекрив їм рух своїм автомобілем, після чого він розблокував їм виїзд, перепаркувавши свій автомобіль.

З переглянутого відеозапису подій з нагрудних відеокамер працівників, долученого до матеріалів справи, встановлено, що початок відео фіксації подій відбувається із розмови працівників поліції із ОСОБА_1 , який знаходиться біля автомобіля, однак запис не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковим.

Окрім цього, із відеозапису чітко вбачається, що під час розмови із працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 повідомив, що алкогольні напої не вживав під час керування транспортним засобом, а вжив їх вдома, після зупинки автомобіля, проте працівники патрульної поліції почали в усній формі схиляти ОСОБА_1 на визнання вини, зокрема, повідомили його про те, що у випадку невизнання вини він буде доставлений в органи поліції, що є не припустимим в силу вимог ст.6,7 ЗУ "Про Національну поліцію".

Таким чином, будь-яких беззаперечних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння перед тим, як до нього під`їхали працівники патрульної поліції на службовому автомобілі матеріали справи не містять, а відтак суд не може прийняти рішення про наявність складу правопорушення лише на підставі відповідного припущення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортим засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР України водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а.

За таких обставин, достатніх та допустимих доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріали адміністративної справи не містять.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя:

Оригінал постанови.