Справа № 348/1589/23
Провадження № 33/4808/288/24
Категорія ч. 3 ст. 172-20 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнуто судовий збір.

ОСОБА_1 звертається з апеляційною скаргою на це судове рішення, де також просить про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовує клопотання тим, що подати вчасно апеляційну скаргу не зміг. Оскільки перебував на лікуванні.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді враховую наступне.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (пункт 22), суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Враховую, що необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України, так і судова практика Європейського суду з прав людини.

Оскаржену постанову винесено 10 липня 2023 року, десятиденний строк для подання апеляційної скарги, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, триває до 20 липня 2023 року, включно.

Як вбачається зі штампу на поштовому конверті, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подає 21 лютого 2024 року зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження постанови судді.

В той час, апелянт просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Перевіривши доводи ОСОБА_1 , доходжу висновку про те, що в клопотанні не наведено таких обставин, які є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Про поважність причин для поновлення строку на апеляційне оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду з апеляційною скаргою, яку можна змінювати та доповнювати, протягом встановленого законом строку, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Апелянт вказує, що подати вчасно апеляційну скаргу не зміг, оскільки постійно перебував на лікуванні та реабілітації.

Як свідчить зміст судового рішення (а.с. 15), ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, вину визнав, обставин вчинення правопорушення не спростував, щиро розкаявся. Йому було достовірно відомо про винесення суддею рішення за результатами розгляду справи, порядок і строки оскарження постанови судді, а відповідно до розписки (а.с. 16) ОСОБА_1 отримав копію рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Також враховую, що необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України, так і судова практика Європейського суду з прав людини.

Тобто, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

За відсутності доказів існування обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість оскаржити постанову у встановлений законом строк особисто чи залучити для цього захисника, не залежали від волевиявлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та виникли протягом строку, який пропущено, не можливо дійти висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Твердження апелянта про наявність поважних причин пропуску строку не є спроможним, оскільки як вбачається з наданих ОСОБА_1 доказів, останній дійсно проходив лікування та реабілітацію, однак лікування та реабілітація були періодичними, а саме: ОСОБА_1 звертався до медичного закладу де були проведені медичні огляди 17 липня 2023 року, 18 липня 2023 року, 19 липня 2023 року, 20 липня 2023 року, 26 липня 2023 року, 28 липня 2023 року. крім того ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 31 липня 2023 року по 27 серпня 2023 року, з 26 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року, з 17 жовтня 2023 року по 28 жовтня 2023 року, а також з 26 грудня 2023 року по 04 січня 2024 року.

Проаналізувавши наведені докази з урахуванням дат звернень до лікарні та отримання медичної допомоги вважаю, що ОСОБА_1 мав реальну можливість реалізувати своє право на оскарження рішення суду, як протягом стоку на апеляційне оскарження так і в подальшому в розумні строки саме з урахуванням дат, які унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою, а саме з 12 липня 2023 року по 16 липня 2023 року включно, з 21 липня 2023 року по 25 липня 2023 року включно, а також 27 липня 2023 року. Тому вважаю, що у особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні поважні причини пропуску на апеляційне оскарження.

Звертаю увагу, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, доводи щодо законності, обґрунтованості оскарженого рішення не перевіряються, оскільки така оцінка може бути дана тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

За таких обставин, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді належить відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту - адвокату Боднаруку Петру Юрійовичу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло