Номер провадження: 33/813/1353/24
Номер справи місцевого суду: 496/637/24
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О. Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 40-45).

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується доказами, розглянутими в судовому засіданні. Так, апелянт звертає увагу суду на те, що ознаки алкогольного сп`яніння, котрі зазначено в «Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів» не вбачаються у діях апелянта, що також підтверджується відеозаписом з нагрудних боді камер. При цьому, апелянт зазначає, що в акті відсутні відомості щодо місця проведення такого огляду, дати та часу огляду, ініціалів працівника поліції й при оформлені такого акту не були присутні свідки, які, у свою чергу, підтверджували б наявність такої ознаки як «запах алкоголю з порожнини рота». Також, апелянт зазначав, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказані хибні відомості щодо дати складення протоколу, а саме 21.12.2023, замість 24.12.23, відсутні дані свідків, натомість вказано ПВР 474938, 474234, не вказано пункту ПДР, котрий було порушено ОСОБА_1 та норму КУпАП, за якою передбачено адміністративна відповідальність. До того ж, відсутнє направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яке, у свою чергу, вказано у додатках до протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, звертає увагу суду на те, що законодавством не встановлено конкретного допустимого рівня алкоголю в крові, та враховуючи, що згідно норм міжнародного права мінімальна межа вмісту алкоголю повинна становити 0.25 мг на літр повітря, що у перерахунку одиниць виміру становить 0.5 проміле, тобто результат алкотесту ОСОБА_1 0.32% не перевищує гранично допустиму межу (а.с. 46-60).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2024 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 63-64).

У судовому засіданні 08 жовтня 2024 року апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 24.12.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також суд першої інстанції вважав безпідставними доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння, оскільки із відеозапису вбачається, що він неодноразово пояснює працівникам поліції, що вжив пару бокалів шампанського, а після продуття ОСОБА_1 приладу Drager, який показав 0,32 ‰ алкоголю, останній незгоди з його результатами чи будь-яких зауважень не висловлював, власноручно підписав акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, чим погодився з результатами огляду. Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що за результатами проведеного тестування вміст алкоголю у повітрі, що було видихнутий ним у газоаналізатор, становив 0,32 проміле, тобто в межах норми, передбаченої Віденською Конвенцією про дорожній рух, суд першої інстанції вказав, що Віденська Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2‰ (а.с. 42-43).

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з протоколом серії ААд №733771, що наявний в матеріалах справи, 24 грудня 2023 року о 20 год 05 хв. ОСОБА_1 на 452 км траси М-05 сполучення Київ-Одеса с. Дачне Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області керував транспортним засобом «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 0427, результат 0,32‰, тест №844. Від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Згідно з п. 2.9А Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Тобто, за диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП санкція може бути застосована в разі: встановлення факту керування особою транспортним засобом, перебування водія в стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів або ж відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів.

Вказані обставини мають бути підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, які не викликатимуть сумніву під час встановлення існування відповідних обставин.

При цьому, необхідно звернути увагу, що підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, мають бути законні та обґрунтовані сумніви поліцейського та наявність підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Зокрема, запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Наявність вказаних обставини, в тому числі сумнівів поліцейського, мають бути підтверджені у встановленому законом порядку (відеозапис, пояснення свідків, поліцейських тощо).

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно з роздруківкою (чеком) приладу Drager Alcotest 7510 у ОСОБА_1 виявлено вміст 0,32 ‰ алкоголю (а.с. 4). В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів ОСОБА_1 у графі «з результатами згоден» проставив власноруч підпис (а.с. 5).

Як в запереченнях під час розгляду справи у суді першої інстанції (а.с. 10), так і в апеляційній скарзі (а.с. 48) апелянта зазначає, що під час зупинки працівника патрульної поліції він почувався повністю тверезим та контролював всі свої дії (слабоалкогольний напій в малій кількості, як повідомляє апелянт, споживав більше, ніж за 10 годин до зупинки працівника поліції), тому і погодився одразу пройти тест на приладі «Драгер».

Із відеозапису, що долучений до матеріалів справи, вбачається, що на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився та під час перевірки приладу Drager Alcotest на герметичність пакування труб (дата та час, зазначені на відеозаписі 24.12.2023, з 20:03:36 по 20:06:00) тричі повідомив працівникам поліції, що вжив кілька келихів шампанського. Протягом зазначеного часу, працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки проходження та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також роз`яснено про вид санкції, що підлягає застосуванню у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У подальшому (дата та час, зазначені на відеозаписі 24.12.2023, 20:06:20) ОСОБА_1 здійснив телефонний дзвінок, під час якого повідомив невстановлену особу про те, що «трішки випив» та запитував чи погоджуватися на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, чи проїхати до мед закладу. Після завершення телефонного дзвінка, ОСОБА_1 просив працівників поліції дочекатися приїзду на місце зупинки його батька. О 20:22 до місця зупинки приїхав, за словами ОСОБА_1 , його батько, після чого ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Drager Alcotest на місці зупинки. 20:25:48 прилад Drager Alcotest зафіксував позначку 0,32 проміле алкоголю, у результаті чого ОСОБА_1 було повідомлено про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також вказаним відеозаписом підтверджується факт ознайомлення (протокол було зачитано працівником поліції в голос з 20:51:03 по 20:53:01) та власноручного підпису ОСОБА_1 на протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан сп`яніння. Жодних заперечень чи уточнень згідно з відеозаписом ОСОБА_1 не висловлював.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 суб`єктивних та об`єктивних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а зібрані докази у своїй сукупності не суперечать один одному та спростовують доводи апелянта про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, зважаючи при цьому на те, що особа сама повідомила поліцейських щодо факту вживання ним алкогольних напоїв.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними тим, що були викладені апелянтом у запереченнях, мотиви відхилення яких наведено в оскаржуваній постанові, та фактично зводяться до заперечення висновків, викладених судом першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, 04 жовтня 2024 року, від апелянта надійшли додаткові пояснення по справі та клопотання про долучення висновків медичних закладів. В додаткових поясненнях апелянт зазначив, що після відвідування лікарів-неврологів 24 жовтня 2023 року та 10 листопада 2023 року за рекомендаціями лікарів у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я, зокрема, на сильний головний біль та запаморочення, він почав приймати лікарський препарат «Барбовал». Лікарями, як повідомляє апелянт, йому було роз`яснено, що лікарський препарат «Барбовал» на 96% складається з етилового спирту та даний препарат викликає при приймові сонливість та запаморочення. На ці ж обставини, як на підтвердження відсутності стану алкогольного сп`яніння у зв`язку із прийомом лікарських препаратів, апелянт посилався безпосередньо в судовому засіданні 08 жовтня 2024 року.

Однак, зазначені доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки на вказані обставини він не посилався на місці оформлення матеріалів, не посилався на це і в суді першої інстанції, а тому вказані ним обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Факт вживання лікарських препаратів, про які не було повідомлено під час огляду, на тлі визнання факту вживання алкоголю на відеозаписі під час оформлення матеріалів, не може виключати адміністративну відповідальність в справі, що розглядається.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляючи апеляційну скаргу, залишає без змін постанову суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк