Справа № 461/7623/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 33/811/1686/24 Доповідач в 2-й інстанції: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., з участю представника Львівської митниці Зирянова О. Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника постанову Галицького районного суду м. Львова від 22.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України,

встановив:

цією постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн. та конфіскації вилученого товару.

Постановою суду встановлено, що 03 вересня 2024 року близько 23 годин 40 хвилин в зону митного контролю в напрямку в`їзд в Україну, смугою руху «червоний коридор» пункту пропуску «Рава-Руська Гребене» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України.

ОСОБА_1 подав до митного контролю власноручно заповнену митну декларацію, в якій заявив про наявність в нього тільки особистих речей.

Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 04206», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) було виявлено не задекларований за встановленою формою товар, а саме: кава т.м. «Lavazza» Suerte в упаковках по 250 г в кількості 1200 пачок. Загальною вагою 300 кг.

Про наявність не задекларованого товару ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив, у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування, тобто, не заявивши за встановленою формою точні відомості про нього, а саме про його кількість та вартість.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині накладеного адміністративного стягнення та винести нову постанову, якою вилучений товар повернути ОСОБА_1 .

В мотивах апеляційної скарги захисник покликається на те, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності та від його дій не завдано значної шкоди інтересам держави, а тому вважає за можливе повернути йому вилучений товар. Звертає увагу на те, що вартість товару визначена на підставі службової записки митного органу, що законом не передбачено. Вважає, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є малозначним.

Розгляд справи відносно ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції призначався на 11.12.2024 року, однак такий не відбувся у зв`язку з заявленим у судовому засіданні захисником Юрчаком В. В. клопотанням про відкладення такого.

В чергове судове засідання 18.12.2024 року ОСОБА_1 та його захисник Юрчак В. В. не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце такого в попередньому судовому засіданні, подали клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі в Господарському суді Закарпатської області.

З огляду на те, що захиснику Юрчаку В. В. було відомо про час та місце розгляд апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає подане ним клопотання про відкладення розгляду таким, що спрямоване на затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки якого, відповідно до ст. 294 КУпАП, є обмеженими, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Юрчака В. В.

Заслухавши доводи представника Львівської митниці, який заперечив проти апеляційної скарги, приходжу до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував характер вчиненого адміністративного правопорушення, його особу, обставини справи, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

З огляду на це, при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував всі обставини, на які покликається захисник у апеляційній скарзі.

Судова дискреція або «суддівський розсуд» - це вид правозастосовної діяльності, який передбачає надання для суду у випадках, передбачених правовими нормами, повноважень з вибору рішення у межах, встановлених законом, виходячи із принципів права, моралі та конкретних обставин справи з метою винесення законного, справедливого та обґрунтованого рішення.

Таким чином, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу на ОСОБА_1 у межах санкції ч. 3 ст. 471 МК України, суд першої інстанції реалізував свої передбачені законом дискреційні повноваження.

Поряд з цим, враховуючи кількість переміщуваного товару, яка є значною, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що суд на запит військової частини НОМЕР_2 обґрунтовано врахував її потреби у продуктах харчування в умовах воєнного стану та прийшов до правильного висновку про необхідність конфіскації вилученого товару у її користь.

Доводи захисника про те, що вартість вилученого товару визначена не у порядку встановленому законом значення для визначення розміру штрафу накладеного на ОСОБА_1 не має, оскільки такий відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України визначається у співвідношенні до неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Крім того, вважаю безпідставним закриття провадження у справі у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та обмеження усним зауваженням правопорушнику ОСОБА_1 , з огляду на значну кількість переміщуваного та не задекларованого товару.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 КпАП України.

Керуючись ст. 530 МК України,

постановив:

постанову Галицького районного суду м. Львова від 22.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Юрчака В. В. без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.