Єдиний унікальний номер судової справи 479/462/24
Номер провадження 33/812/546/24 Головуючий у місцевому суді: Репушевська О.В.
Категорія: ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

за участю:

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Архипової К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Архипової Катерини Гаврилівни на постанову судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, та провадження у справі в цій частині закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №583508, який надійшов на розгляд до Кривоозерського районного суду Миколаївської області та був складений 22 березня 2024 року, встановлено, що 22 березня 2024 року о 02 год 07 хв. в селищі Криве Озеро по вулиці Мирна, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський подав за допомогою увімкненого проблискового маячка синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу. Вказаним останній порушив вимоги пп.«а» п.2.4 та пп.«б» п.8.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Також, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №583502, який надійшов на розгляд до Кривоозерського районного суду Миколаївської області та був складений 22 березня 2024 року, встановлено, що 22 березня 2024 року о 02 год 07 хв. в селищі Криве Озеро по вулиці Мирна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис з нагрудної камери №4. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, а провадження у справі в цій частині закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Крім того, відповідно положень ст.40-1 КУпАП стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, 02 листопада 2024 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Архипова К.Г. подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та закрити провадження у справі в цій частині за відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначено, що захисником ОСОБА_1 адвокатом Бездітним В.А. 07 травня 2024 року до суду першої інстанції було подано клопотання про виклик в судове засідання та допит у якості свідка по справі ОСОБА_2 , яка була безпосереднім свідком події, яка мала місце 22 березня 2024 року, проте вказане клопотання районним судом не було розглянуто, чим порушено, зокрема, і право на захист ОСОБА_1 , що свідчить про необ`єктивне та неповне дослідження всіх обставин справи.

Також судом не розглянуто клопотання про долучення до матеріалів справи, як докази, копії витягу з амбулаторної картки ОСОБА_1 , щодо його побиття 22 березня 2024 року та фотографії, на яких відображені завдані ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Крім того, захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було заявлено клопотання від 17 червня 2024 року, в якому зазначалось, що порушено принцип безперервності фіксації події, оскільки наявний проміжок незафіксованих подій, що становив 4 хв. 27 сек. За цей час поліцейським до ОСОБА_1 було застосовано фізичну силу та йому було завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим 22 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до закладу охорони здоров`я КНП Кривоозерська ЦРЛ. Представником наголошувалось, що відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Вказане клопотання судом не розглянуто, викладеним обставинам оцінки не надано.

Звернуто увагу на те, що долучені до матеріалів справи докази помилково судом визнані належними та допустимими, а саме: суд не надав оцінки доводам сторони захисту щодо порушення принципу безперервності відеофіксації події на нагрудну камеру працівників поліції, та не вважав за порушення те, що між відеофайлами наявний пропуск незафіксованого часу.

Також, в оскаржуваному судовому рішенні суд, визнаючи всі докази по справі належними та допустимими, нічого не зазначає про рапорт поліцейського, автоматично приводячи його у розряд належних доказів у справі. Так, судом не надано оцінки доводам захисника Крауза О.М. про те, що поданий працівником поліції рапорт є неналежним доказом по справі виходячи з того, що він не відповідає критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, так як складений невідомо коли, без вказівки дати та часу створення, а сам автор є поліцейським, тобто є суб`єктивним та юридично зацікавленим у вирішенні справи.

Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам ОСОБА_1 щодо порушень процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, протягом усього часу відеофіксації ОСОБА_3 не було роз`яснено прав, передбачених ст.268 КУпАП, не повідомлено чітких підстав його зупинки, також ОСОБА_1 не роз`яснено належним чином процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, не вручено направлення на такий огляд та і сам ОСОБА_1 не відмовляється від такого огляду.

При цьому, на відеозапису події, який розпочато 02:22:50 зафіксовано застосування поліцейськими заходів фізичного впливу на ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_2 , правоохоронці застосовують, фактично, заходи затримання проте такі є протиправними. В наданих суду матеріалах відсутні будь-які процесуальні документи якими зафіксовано правомірність вжитих заходів фізичної сили, що передбачено ст.261 КУпАП (рапорт чи протокол).

Вказано на те, що відповідно до змісту протоколу ОСОБА_1 відмовився від його підписання та надання пояснень, що не відповідає реальним обставинам справи. Так протокол ААД №583502 не складався у присутності ОСОБА_1 , його зміст йому не доведено до відома, протокол не запропоновано прочитати та не роз`яснено право на надання пояснень.

Судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги те, що всі документи, які складають адміністративну справу, фактично складено не у присутності особи, яку притягнуто до відповідальності, а час складання цих документів не відповідає реальним обставинам справи та відомостям які містяться на відеозапису події.

Також матеріали справи не містять у собі даних про причини зупинки транспортного засобу. Не містять матеріали справи і беззаперечних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 22 березня 2024 року.

Постанова в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, та закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП, не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом, тому апеляційний суд, виходячи з положень ч.1 ст.268 КУпАП, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

В судовому засіданні брав участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Архипова К.Г., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).

Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №583502, який був складений 22 березня 2024 року, встановлено, що 22 березня 2024 року о 02 год 07 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис з нагрудної камери №4. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення об`єктивна сторона викладена у відповідності до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, якою визначається відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також, вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.

У протоколі (серія ААД №583502) зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу убачається, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Виправлень протокол про адміністративне правопорушення не містить.

При цьому, правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не скористався, відмовившись підписати протокол.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.

Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у поліцейського виникла підозра у вживанні ним алкогольних напоїв, та поліцейським неодноразово пропонувалось водію пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі. Водій фактично відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, а його поведінка, була розцінена поліцейським, як небажання проходити такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія ОСОБА_1 після вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду.

Отже, як на думку апеляційного суду, волевиявлення водія ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.

При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності посилання на неналежність доказу відеозйомки, оскільки, хоча відеозапис дійсно не відображає повного перебігу подій оформлення адміністративних матеріалів, але він містить достовірні дані про дії водія та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст.251 КУпАП.

Більш того, інформація, що міститься на відеозапису, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема, з відеозапису події убачається, що ОСОБА_1 нічого не перешкоджало пройти в установленому законом порядку огляд на стан сп`яніння. Натомість, його поведінка та дії вказували на те, що він не бажав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому його дії були правильно розцінені працівниками поліції, як відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

До того ж, відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до проходження чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не встановлено. Не містять матеріали справи також доказів оскарження у встановленому законом порядку дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно проведеного службового розслідування, висновки якого могли би спростувати усвідомлений ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та/або у медичному закладі.

При цьому, не є слушним доводи захисника, які зазначені в апеляційній скарзі, з приводу того, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . По-перше, з відеозапису, що наявний в матеріалах справи, убачається, що саме ОСОБА_1 вийшов з місця водія, після зупинки транспортного засобу. Під час спілкування поліцейські зверталися до нього виключно як до водія автомобіля, який зупинили, і він заперечень з цього приводу не висловлював. По-друге, встановлено, що під час спілкування поліцейських з водієм, саме ОСОБА_1 (особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення) поводив себе як водій транспортного засобу, надавав документи на вимогу поліцейських, відповідав на їх запитання та не повідомляв про керування автомобілем іншою особою.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно правомірності зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Окрім того, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.

До того ж, посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції був безпідставно зупинений транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , спростовуються відеозаписом поліцейських, з якого вбачається, що поліцейським було повідомлено водію про причину зупинки транспортного засобу.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що працівниками поліції порушено вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.

У даній справі порушення, про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, утому числі і порушення норм процесуального права (не вирішення клопотань адвоката), не вплинули на можливість встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови районного суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, чим було порушено його право на захист, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно із змістом протоколу, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Кривоозерському районному суді Миколаївської області за викликом. Також, апеляційний суд звертає увагу, що КУпАП та іншими нормативно-правовими актами не передбачена обов`язковість додаткової фіксації, крім протоколу, факту роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його прав.

Спростовується відеозаписом також твердження в апеляційній скарзі про те, що водію не роз`яснили процедуру огляду, оскільки згідно відеозапису, поліцейський роз`яснив водію, що він має право пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, а у разі відмови від проходження огляду відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, саме за відмову від проходження огляду в установленому законом порядку.

Доводи захисника Архипової К.Г. про те, що протокол про адміністративне правопорушення (серії ААД №583502), було складено у відсутність ОСОБА_1 не можуть бути достатньою підставою для закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Так, з матеріалів відеозапису встановлено, що працівником поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 було роз`яснено останньому, що вразі відмови від проходження огляду в установленому законом порядку, буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Той факт, що ОСОБА_1 покинув місце складення протоколу про адміністративне правопорушення, не дочекавшись закінчення складення матеріалів, не звільняє його від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Він достеменно знав, про вчинене ним правопорушення і про складання щодо нього протоколу, про що свідчать матеріали відеозапису.

За такого, не можна вважати недостовірними відомості про відмову ОСОБА_1 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів захисника про те, що рапорт поліцейського є неналежним доказом, апеляційний суд зауважує, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівника про певну послідовність дій працівника поліції при оформленні ним протоколу про адміністративне правопорушення, та не є самостійним та беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що рапорт поліцейського не може бути безперечним доказом вини ОСОБА_1 . Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявний у справі рапорт поліцейського, судом може оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі та він несе лише інформаційний характер щодо обставин події, про яку поліцейський доповідає керівництву, як про подію, яка ним була опрацьована та відповідно результати відпрацювання. До того ж, при вирішенні справи, районним судом не було враховано вказаний документ, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги з приводу не винесення судом першої інстанції окремої ухвали з приводу перевірки на предмет дотримання законності працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та відповідно винесення такої ухвали судом апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки чинний КУпАП не містить такого інституту судового реагування, як окремої ухвали і, зокрема, апеляційним судом при перегляді судом постанов суду першої інстанції з огляду на положення ст.294 КУпАП.

Також, слід зауважити, що посилання захисника ОСОБА_1 адвоката Архипової К.Г., на те, що поліцейськими було застосоване фізичну силу та ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження, повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи його представника. Проте, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з цього приводу та результатів перевірки звернення.

Всі інші заперечення захисника ОСОБА_1 - адвоката Архипової К.Г. суд розцінює як намагання уникнути відповідальності, а тому не бере їх до уваги.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

За такого, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.33 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує вказівки Європейського суду з прав людини про те, що право на вмотивованість судового рішення має захистити особу, яка звернулась до суду, від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Архипової Катерини Гаврилівни залишити без задоволення.

Постанову судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова