Справа № 720/2851/24
Провадження № 3/720/1104/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Новоселиця

Суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Оленчук І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Працівники державної прикордонної служби направили до суду адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 в якому зазначено, що 23 вересня 2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» в групі осіб, а саме: ОСОБА_2 в прикордонній смузі на напрямку н.п. Кріва (Республіка Молдова) н.п. Подвірне (Україна) на відстані 500 метрів до лінії державного кордону на околиці н.п. Подвірне на території Мамалигівської ОТГ Дністровського району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за спробу незаконного перетину ДК поза пунктом пропуску через ДКУ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про закриття провадження по справі.

Суд, дослідивши надані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, подане клопотання, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення з наступних правових підстав.

Так, за приписами ст. 204-1 КУпАП, об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як зазначено у Протоколі ОСОБА_1 затримано на околиці населеного пункту Подвірне, на відстані 500 метрів до лінії державного кордону, за спробу незаконного перетинання кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України з України в Республіку Молдова. Отже, як вбачається з матеріалів та обставин справи, не представляється можливим стверджувати, що перебуваючи за 500 м. до лінії державного кордону у ОСОБА_1 були наміри перетнути кордон, оскільки, матеріали справи не містять будь-яких доказів такому припущенню начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ст. лейтенанта ОСОБА_3 , адже, будь-які підготовчі дії ОСОБА_1 не вчинялися, відтак, і відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України».

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

У відповідності до вимог закону, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП: завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.252 КУпАП: орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП: орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 247 КУпАП: провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, (а саме по-собі наявність Протоколу та його перебування від лінії кордону на відстані 500 метрів не є підставою стверджувати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення), не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи слід тлумачити на користь ОСОБА_1 . У зв`язку із цим, є всі правові підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Отже, суд зберігаючи принцип безсторонності у відповідності до вимог КУпАП не уповноважений розшукувати докази щодо доведення вини правопорушника, вважає, що вищезазначені докази, не відповідають фактичним обставинам справи, тобто є не належними та не допустимими, і в своїй сукупності не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 33, ч.2 204-1, 245, 283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів із дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд.

Суддя: І.В. Оленчук