Провадження № 3/127/9492/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2024 о 13:30 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство фізичного характеру стосовно ОСОБА_2 , а саме шарпала її за одяг та волосся.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала і суду пояснила, що конфлікт спровокувала мати потерпілої, у подальшому потерпіла нанесла їй тілесні ушкодження подряпала обличчя, груди та виривала волосся. Тому вона схопила потерпілу за волосся і почала захищатись. Вона потерпілу не била. Потерпіла рідна сестра її чоловіка.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дружина її брата після чергової сварки напала на неї та почала бити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень частини першої статті 173-2 КпАП домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналогічне визначення закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Зокрема, згідно з визначенням, даним у зазначеній правовій нормі, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Зі змісту визначення, наданого у пункті 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Хоча надані суду матеріали не містять доказів перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у родинних відносинах, однак останні в судовому засіданні цю обставину підтвердили. Також зазначені особи в судовому засіданні підтвердили факт пов`язаності спільним побутом та проживання в одному будинку. Тому суд вважає, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 27.11.2024 о 13:30 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 .

Як суд зазначив вище, ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначені обставини заперечила і зауважила, що саме ОСОБА_2 вчинила на неї напад, з метою захисту від якого вона була змушена захищатись і тому схопила ОСОБА_2 за волосся. На підтвердження своїх показань ОСОБА_1 надала суду запис з камер спостереження (далі Запис). З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що ОСОБА_2 , відчинивши двері кімнати та залишаючись на її порозі, розпочала сварку з ОСОБА_1 , яка перебувала у кімнаті, у подальшому почала кричати до дитини, яка перебувала з ОСОБА_1 у кімнаті. Далі, як випливає з оглянутого судом Запису, ОСОБА_1 накинулась на ОСОБА_2 і вони разом опинились за межами огляду камери.

Отже, аналізуючи показання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства щодо ОСОБА_2 , однак знайшов своє підтвердження факт вчинення фізичного насильства.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 в частині того, що вона вчинила таке насильство щодо ОСОБА_2 з метою захисту своєї дитини, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до статті 18 КпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно з частиною першою статті статтею 19 КпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

При цьому частиною другою статті 19 КпАП визначено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові і суспільній шкідливості посягання.

Як суд зазначив вище, наданими суду матеріалами підтверджений факт вчинення фізичного насильства саме з ініціативи ОСОБА_1 . При цьому відомості, які б свідчили про наявність обставин, передбачених статтею 18 та частиною першою статті 19 КпАП, суду надані не були. Тому суд посилання ОСОБА_1 про вчинення фізичного насильства саме з метою захисту оцінює критично.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 охоплюється складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП, за ознаками вчинення домашнього насильства фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілого.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини. Аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне з метою попередження вчинення ОСОБА_1 аналогічних правопорушень у майбутньому застосувати до останньої адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: