Головуючий у суді першої інстанції: Петров Д.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №758/7803/24

провадження №33/824/4669/2024

20 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Зайцева Олексія Валерійовичата особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,поданою адвокатом Зайцевим Олексієм Валерійовичем,на постанову судді Подільського районного суду міста Києвавід 16 серпня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто судовий збір на користь держави.

Згідно із постановою суду першої інстанції, 27.05.2024 о 22:25 год ОСОБА_1 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz S600» державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. С. Данченка, 34-А з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на газоаналізаторі Драгер та у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокатЗайцев О.В.подав апеляційну скаргув якій просив постанову скасувати, а провадження по справі закрити. Вважає оскаржувану постанову незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального права, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду. Крім того, працівники поліції погрожували викликати представників РТЦК, ознаки сп'яніння не зазначали, які є обов'язковою умовою перед початком огляду на стан сп'яніння.

Одночасно в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокатЗайцев О.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що в останній день подачі апеляційної скарги він не зміг її подати,оскільки здійснено масований обстріл 15 областей України з боку рф,повітряна тривога тривала майже весь робочий час, всі установи працювали з перебоями та було відсутнє світлопостачання по країні.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Зайцев О.В. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити апеляційну скаргу, постанову Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення як самого ОСОБА_1 , так і адвоката Зайцев О.В., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, як зазначено в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, вчиненого повторно, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що є доведеним наявними в матеріалах справи доказами те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом «Mercedes-Benz S600» державний номерний знак НОМЕР_1 , , будучи в стані алкогольного сп`яніння, після зупинки транспортного засобу до нього підійшли працівники поліції, які неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер або в медичному закладі, але останній ухилявся від чіткої відповіді, чи він погоджується, чи ні на проходження огляду на стан сп''ніння.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суд першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах докази, які вважав належними та допустимими, та такими, що узгоджуються між собою, а також врахувавши, що ОСОБА_1 притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, є безпідставними та такими, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, натомість спростовуються інформацією, яка міститься на відеозаписах з нагрудних камер поліцейського.

Як слідує з відезапису, дослідженого апеляційним судом, під час спілкування працівників поліції з водієм, в останнього були виявлені типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, та запропоновано йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Однак останній від відповіді постійно ухилявся, та чіткої відповіді, яка б підтверджувала згоду ОСОБА_1 на проходження такого огляду, працівниками поліції отримано не було. В подальшому ОСОБА_1 переліз через паркан на закриту територію приватного будинку, тим самим уникнувши спілкування з працівниками поліції.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що підтверджує його поведінка, зафіксована технічними засобами відеозапису.

Посилання сторони апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпіставними, оскільки спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції переслідували автомобіль «Mercedes-Benz S600» державний номерний знак НОМЕР_1 , після зупинки транспортного засобу, зі сторони водія з автомобіля вийшов ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується постановою про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме порушення ч.4 ст.126 КУпАП. В постанові зазначено,що водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транмпортним засобом Полтавським районним судом , постанова від 8 грудня 2023 року..

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом також підтверджується постановою про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме порушення ч.1 ст.121-3КУпАП. В постанові зазначено,що водій керував транспортним засобом без переднього бампера та без переднього номерного знаку, а саме закріпленим у невтсановленому для цього місці,що знаходився під лобовим склом в салоні з правої сторони.

Зазначені постанови ОСОБА_1 не оскаржені.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в них, по справі не вбачається.

Судом першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п.2.5 ПДР України, отже дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 рокуроку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Зайцевим Олексієм Валерійовичем, залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна