ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1106/24Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/661/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Когута О.В

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Як визнав суд, 26 червня 2024 року о 14 год. 07 хв., ОСОБА_1 , на автодорозі Бучач - Возилів 8 км+900м, керуючи транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, при обгоні не сприяла безпечному обгону водія, допустила зіткнення із транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п. 2.3 б., 14.3 Правил дорожнього руху України, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову такою, що не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, суперечить вимогам закону, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає до скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково встановив, що ОСОБА_1 вчинила ДТП 26 червня 2024 року о 14 год. 07 хв. на автодорозі Бучач-Возилів 8 км+900м., попри те, що ця подія мала місце 20 квітня 2024 року, натомість у протоколі також вказано 26 червня 2024 року.

Вважає, що схема місця ДТП є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки працівники поліції належним чином не внесли всі необхідні відомості щодо обставин ДТП, зокрема у ній не відображено місце зіткнення.

На переконання апелянта, посилання місцевого суду, як на доказ вини ОСОБА_1 на витяг з ЄРДР від 21.04.2024 та постанову про закриття кримінального провадження від 28.05.2024 є необґрунтованим, так як зі змісту вказаних документів вбачається, що саме ОСОБА_2 під час здійснення обгону транспортного засобу ОСОБА_1 не впоралась з керуванням та допустила бокове зіткнення, в результаті чого втратила керованість своїм автомобілем та виїхала за межі проїзної частини.

З врахуванням наведеного, апелянт вважає, що дані докази не доводять її вини, а доводять вину ОСОБА_3 .

Звертає увагу суду, що в протоколі зазначено, що при обгоні автомобіля ОСОБА_1 не сприяла безпечному обгону, проте, відповідно до вимог Закону, жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує водія сприяти обгону.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не зазначено з яким саме транспортним засобом відбулось зіткнення, зокрема його марка, державний номерний знак, під керуванням якого водія був цей транспортний засіб. Таким чином, вважає, що у протоколі не відображено всіх обставин справи.

Також апелянт вважає, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт інспектора поліції, на який суд послався суд в оскаржуваній постанові, не може слугувати окремим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як повний текст оскаржуваної постанови вона не отримувала.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника адвоката Когута О.В., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просияь її задовольнити; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 08 серпня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймала; відомості про отримання нею копії судового рішення поштовим відправленням відсутні.

Натомість, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що копію постанови суду від 08.08.2024 року ОСОБА_1 отримала 22.08.2024 року.

Апеляційну скаргу подано 24 серпня 2024 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, не дотримався.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в діях водія ОСОБА_1 наявне порушення пункту 2.3 (б), 14.3 ПДР України, яке полягає у тому, що ОСОБА_1 не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, при обгоні не сприяла безпечному обгону водія, допустила зіткнення із транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

При цьому, місцевий суд в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 послався на досліджені в судовому засіданні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №452207 від 26.06.2024 року; витягом з ЄРДР від 21.04.2024; схемою ДТП від 20.04.2024; постановою про закриття кримінального провадження від 28.05.2024; рапортом ст.інспектора-чергового ВП № 2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Бойчук Р.В. від 20.04.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Проте, аналіз наявних у справі доказів свідчить про передчасність висновку місцевого суду, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №452207 від 26 червня 2024 року, 26 червня 2024 року о 14 год. 07 хв., ОСОБА_1 , на автодорозі Бучач - Возилів 8 км+900м керуючи транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, при обгоні не сприяла безпечному обгону водія, допустила зіткнення із транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п. 2.3 б., 14.3 Правил дорожнього руху України.

Отже, суд, в межах цього протоколу, повинен встановити - чи допущено ОСОБА_1 порушення саме цих пунктів Правил дорожнього руху та чи знаходиться ці порушення у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Підпунктом (б) пункту 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.14.3 ПДР України водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та встановлених обставин справи постановою суду, подія дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «HYUINDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 трапилась 26 червня 2024 року.

Проте, з аналізу доказів, які містяться в матеріалах справи (постанови про закриття кримінального провадження від 28.05.2024 року, витягу з ЄРДР №0000118, вбачається, що дорожньо-транспортна подія, обставини якої відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, мала місце 20 квітня 2024 року.

Вказане вище залишись поза увагою суду першої інстанції.

Не враховано також судом першої інстанції, що у протоколі про адміністративне правопорушення не відображено, з яким транспортним засобом зіткнувся автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , а також відсутні відомості про потерпілу особу, що, в сукупності з наведеним вище, свідчить про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП.

Крім цього, слушними є доводи апеляційної скарги, що в протоколі зазначено, що при обгоні автомобіля ОСОБА_1 не сприяла безпечному обгону, проте, відповідно до вимог Закону, жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує водія сприяти обгону.

В даному випадку місцевим судом не враховано, що жодним пунктом ПДР України не встановлювалась вимога для водія ОСОБА_1 сприяти безпечному обгону, так як про це зазначено у протоколі та рішенні суду.

Натомість, з аналізу п.14.3 ПДР України вбачається, що водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, що водій ОСОБА_1 перешкоджала обгону шляхом підвищення швидкості або вчиняла якісь інші дії, які перешкоджали водію ОСОБА_2 здійснити безпечний маневр обгону.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , наданих у суді апеляційної інстанцій, вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення вона не визнає, зазначає, що вона рухалась своєю смугою руху і побачила, що позаду неї рухався автомобіль, як потім виявилось, під керуванням ОСОБА_2 .. Інших автомобілів ні в одному, ні в іншому напрямку не було. Стверджує, що водій даного автомобіля наздогнав її та на великій швидкості приступив до обгону її автомобіля, а вона, в свою чергу, продовжувала рух, однак рухалась лише по своїй смузі руху, ближче до правого узбіччя, на зустрічну смугу вона не виїжджала. Вказала, що під час обгону її автомобіля, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 не дотримався безпечного інтервалу та швидкості руху і вчинив бокове зіткнення з її автомобілем.

Аналогічні пояснення, ОСОБА_1 надала працівниками поліції безпосередньо після настання ДТП. (а.с. 21)

Разом з тим, враховуючи, що схема місця ДТП, постанова про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 від 28 травня 2024 року та рапорт працівників поліції не відображають самої події зіткнення автомобілів, висновки місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_5 ґрунтуються фактично лише на показаннях потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 . При цьому дані показання суперечать показанням ОСОБА_1 ..

Чому саме в основу рішення суду першої інстанції покладено показання ОСОБА_2 та свідка, які суд визнав такими, що відповідають дійсності, і чому суд вважає показання ОСОБА_1 неправдивими, в постанові не зазначено, при цьому не наведено будь-яких доказів вчиненого нею правопорушення.

Посилання же суду на пояснення свідка ОСОБА_4 , як на доказ її винуватості водія ОСОБА_1 , є непереконливі, оскільки ОСОБА_4 , як вбачається із її письмових пояснень, надала такі лише 26 червня 2024 року, тобто в день складання протоколу щодо ОСОБА_1 . Крім цього, в протоколі в графі свідки чи потерпілі, уповноваженою особою, яка оформляла протокол, зазначено, що такі особи відсутні. Жодних даних, які б свідчили, що ОСОБА_4 була очевидцем ДТП, яка мала місці 20 квітня 2024 року, за обставин, які викладені в протоколі, в матеріалах справи відсутні.

Більш того, в судовому засіданні місцевого суду вона не допитувалась, а тому посилання на її пояснення в будь-якому випадку не мають доказового значення.

Самих же письмових показань ОСОБА_2 , яка також судом першої інстанції не допитувалась, за відсутності інших належних та допустимих доказів, на думку апеляційного суду, недостатньо для встановлення винуватості ОСОБА_6 .

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що виходячи зі змісту витягу з ЄРДР № 0000118, відомості до якого внесені 20.04.2024 року за фактом вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, а також зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 28 травня 2024 року, порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «HYUINDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 в діях водія ОСОБА_1 не вбачається.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності достатніх доказів у матеріалах справи, які б беззаперечно вказували на порушення ОСОБА_6 пункту 14.3, підпункту б пункту 2.3 ПДР, та що саме це стало причиною зіткнення з автомобілем «HYUINDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що у діях водія автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення вимог Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а працівниками поліції не було надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість останньої. Тому суд першої інстанції безпідставно встановив, що саме дії ОСОБА_6 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 у порушенні вимог п.п. 2.3 (б), 14.3 ПДР України не доведена, так само як і відсутні докази, що невиконання вказаних правила ОСОБА_6 перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП за участі водія ОСОБА_2 .

Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд констатує, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_6 дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Тому, вина ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП, не доведена і її пояснення судом першої інстанції не спростовані.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_6 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою її Бучацьким районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відтак, постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 , якою її визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, необхідно скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2024 р. про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя