Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/12035/24

провадження № 33/824/5147/2024

26 грудня 2024 рокусуддя судової палати з розгляду цивільних справ Київськогоапеляційного суду Шкоріна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постановуДеснянського районного суду м. Києвавід3 жовтня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду Київської області від 3 жовтня 2024 року, та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права, не враховані обставини справи. Працівники поліції неправильно намалювали на схемі ДТП місце зіткнення транспортних засобів, яку він підписав, знаходячись в стані стресу, та склали протоколи на обох водіїв.

Оскаржувана постанова не містить жодних аргументів, аналізу та висновків, лише перелік норм права та резолюцію.

Пояснення учасників ДТП, в т.ч. ОСОБА_1 , свідка та слідової інформації чітко встановлюють порушення водієм ОСОБА_1 п.12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1, 13,4. ПДР України та дорожньої розмітки 1.1, що є у прямому причинному зв`язку із ДТП.

Крім того, зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував обставини які були встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року у справі № 754/12073/24 якою ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчинені вказаного ДТП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Рибак Є.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Соколовський В.Л. заперечував проти задоволення апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, а постанову суду залишити без змін. Пояснив, що ті пункти, які інкримінують ОСОБА_1 , останнім порушені не були.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його представника адвоката Рибака Є.В., захисника ОСОБА_1 , адвоката Соколовського В.Л., суд дійшов до наступних висновків.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що не знайшло свого підтвердження порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто в діях ОСОБА_3 відсутній складі адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положенням статті 124 КУпАП встановлено, що до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті учасники дорожнього руху, які порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до п.13.2 ПДР України на дорогах поза населеними пунктами водії транспортних засобів, швидкість яких не перевищує 40 км/год, повинні дотримувати такої дистанції, щоб транспортні засоби, які виконують обгін, мали змогу безперешкодно повернутися на раніше займану смугу руху. Ця вимога не діє, якщо водій тихохідного транспортного засобу подає попереджувальні сигнали про виконання обгону чи об`їзду.

Суд дослідивши доводи апеляційної скарги, докази які наявні в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

При розгляді даної справи суддя районного суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 серпня 2024 року за участю автомобілів MAN д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обставини, які були встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року у справі № 754/12073/24, якою ОСОБА_2 визнано невинуватим у вчинені вказаного ДТП.

Встановлення факту порушення ПДР іншим учасником ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності або встановлення відсутності його вини у вчиненні ДТП, не має наслідком притягнення другого учасника ДТП до адміністративної відповідальності. Таким чином, висновки суду в іншій справі щодо невинуватості ОСОБА_2 у ДТП не свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 вини у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 були порушені п. 12.1. 12.2, 12.3, 12.4, 13.1, 13,4. ПДР України, а саме ОСОБА_1 виїхав на смугу зустрічного руху, де і відбулося зіткнення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наявній у матеріалах справи схемі ДТП зафіксовано напрямок руху обох автомобілів, місце зіткнення, знаходження автомобілів на проїзній частині після зіткнення і локалізацію пошкоджень автомобілів, яка, у свою чергу, підтверджує пояснення ОСОБА_1 про здійснення ним маневру для уникнення зіткненняз автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , який виїжджав з двору, через що автомобіль MANопинився на зустрічній смузі руху транспортних засобів.

Щодо порушення п. 12.3 ПДР України у вказаному пункті зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 намагався виконати п 12.3 ПДР України та об`їхати автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який виїжджав з двору для уникнення небезпеки, проте вказаних заходів виявилось недостатньо.

Щодо п.13.2 ПДР, який регулює обгін транспортних засобів поза населеними пунктами, жодним чином не відноситься до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 серпня 2024 року в м. Києві на вул. О.Бальзака, 24, за участю автомобілів MAN д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , оскільки місцем ДТП є населений пункт.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в зв`язку з порушенням ним п.12.1 ПДР.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що пояснення ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, та ОСОБА_2 в апеляційний скарзі не було наведено доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 про механізм ДТП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КупАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції, як законну без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Шкоріна