ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8030/24 Головуючий в 1 інст. Філіпова І.М.
Провадження №33/807/996/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барчука В.І., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Барчука В.І. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя районного суду встановив, що 16 вересня 2024 року, о 16 год. 32 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 при цьому не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року: 13 червня 2024 року постановою серії ААД 407571 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Барчук В.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначив, що оскаржувана постанова ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки що є наслідком необґрунтованого судового рішення.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що положеннями чинного законодавства чітко передбачено, що право керування транспортними засобами є спеціальним правом, наданим громадянину, та це право повинно бути насамперед надано. Позбавлення права, яке не надано громадянину, КУпАП не передбачає.

Посилаючись на порушення вимог ст. 256 КУпАП під час складання протоколу співробітниками поліції вказав, що останніми в протоколі зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 2.1 ПДР, яким передбаченого відповідальність за керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Між тим, дане формулювання відсутнє в п. 2.1 ПДР України.

Звертає увагу суду, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ніколи не отримав посвідчення водія, а тому в розумінні ПДР України, не є водієм та не міг порушити вимоги п. 2.1 ПДР України. Отже сторона захисту вважає, що даний протокол складений з порушеними, та у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, не може бути належним та допустимим доказом.

Наполягає, що відповідно до положень ст. 30 КУпАП та роз`яснень у п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа взагалі не мала такого права. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не отримував права керування транспортними засобами, він не може бути позбавлений такого права.

Акцентує увагу, що сторона захисту в своїх поясненнях наполягала на тому, що працівниками поліції під час складання протоколу неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 та неправильно застосовано вимоги ПДР. Однак, суддею суду першої інстанції неправильно оцінено вказані доводи та застосовано до ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами на строк п`ять років.

Стверджує, що автомобіль «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності громадянину ОСОБА_2 , а тому стягнення у вигляді оплатного вилучення ТЗ не може бути застосована до ОСОБА_1 .

Крім того зазначає, що стороною захисту було направлено на електрону пошту районного суду клопотання про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 12 листопада 2024 року. Вказане клопотання судом розглянуто не було, відмови в його задоволенні ОСОБА_1 та його захисник не отримували. Натомість, судом всупереч вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, розглянуто справи за відсутності останніх, що є порушенням права ОСОБА_1 на захист та на правничу допомогу.

Просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2024 року, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його особистої участі та участі ОСОБА_1 , зі змістом оскаржуваного рішення захисник ознайомився 22 листопада 2024 року, після забезпечення надання до нього загального доступу в ЄДРСР. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень захисника про розгляд справи судом без його особистої участі та участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що апелянт за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Барчук В.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Акцентував увагу на тому, що розгляд справи в судді першої інстанції відбувся без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Шматало М.Р. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що був не прав, не розумів ступеню відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Суддя апеляційного суду, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барчука В.І. вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду змінити.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених судом доведеними обставин, підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі № 334/5254/24 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, даними довідки УПП в Запорізькій області, даними відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

Так, за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 130645 від 16 вересня 2024 року, ОСОБА_1 інкримінується те, що він 16 вересня 2024 року, о 16 год. 32 хв. керував транспортним засобом «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року: 13 червня 2024 року постановою серії ААД 407571 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

З постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року в справі № 334/5254/24 вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, яке мало місце 13 червня 2024 року о 20.20 год. (а.с. 4-5).

Відповідно до довідки інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, згідно бази даних «Інформаційний портал Національної поліції України» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував (а.с. 3).

Дослідженим апеляційним судом відеозаписом події, зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підтвердження водієм відсутності у нього посвідчення водія та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у зв`язку із відсутністю посвідчення водія.

Отже, доводи сторони захисту, про відсутність у ОСОБА_1 права на керування транспортним засобом є підтвердженим.

Таким чином заслуговують на увагу доводи апелянта про неможливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка не отримувала права керування транспортним засобом.

Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху передбачено, що водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч.4 ст. 122, ст. 122-2, ч.3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, проігнорував викладену у зазначеній вище Постанові позицію.

Беручи до уваги, що матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував, накладене на нього додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає виключенню.

На посилання сторони захисту про порушення судом прав ОСОБА_1 , передбачених ч. 1 ст. 268 КУпАП слід зазначити, що суддею апеляційного суду права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення його захиснику адвокату Барчуку В.І. строку на апеляційне оскарження постанови суду, виклику його та адвоката до суду апеляційної інстанції і останні скористалися таким правом.

На твердження сторони захисту про неможливість застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , суддя апеляційного суду зауважує, що відповідно до оскаржуваного рішення адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу до ОСОБА_1 суддею суду першої інстанції не застосовувалося.

Суддя апеляційного суду вважає за необхідне зауважити про невірне зазначене ім`я особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в оскаржуваному рішенні «Михайло» замість « ОСОБА_3 », що є суто опискою та не спростовують правильність висновків судді суду першої інстанції про встановлення порушень в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому слід враховувати, що апелянтом не заперечується, що саме відносно нього ухвалено оскаржувану постанову.

Порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це просив апелянт у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Барчуку Володимиру Івановичу, який дії в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Барчука Володимира Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/8030/24