Справа № 433/1870/21
Провадження № 3-в/191/3/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Синельникове

Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошина О.О., подання начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях Самойленка А.В. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про строки давності виконання судового рішення,-

В С Т АН О В И В:

Начальник відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях Самойленко А.В. звернувся до суду з поданням відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про строки давності виконання судового рішення, яке обґрунтовує тим, що 18.02.2022 року до Сватівського районного сектору № 1 ( зараз сектор № 7 філії Державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях) з Троїцького районного суду надійшла на виконання копія постанови про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 , на якого постановою Троїцького районного суду Луганської області від 14.12.2021 року за ч.2 ст. 173- 2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (сорок) годин, постанова набрала законної сили 24.12.2021 року.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. № 309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначено, що Троїцька об`єднана територіальна громада Сватівського району Луганської області з 24.02.2022 року є тимчасово окупованою територією.

Наприкінці лютого 2022 року, всі працівники Сватівського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Луганській області були звільнені.

Особові справи порушників не були евакуйовані, оскільки були відсутні у переліку службової документації, що підлягає евакуації згідно доручення директора Державної установи «Центр пробації» № 2-22/Д від 17.02.2022 (із доповненнями згідно доручення № 3 -22/Д від 21.02.2022).

Чи був ознайомлений ОСОБА_1 з порядком та умовами відбуття стягнення, та чи видавалося останньому направлення встановити не вдалося.

Станом на теперішній час постанова відносно ОСОБА_1 не виконана, зв`язок з порушником відсутній.

З метою встановлення місцезнаходження порушника ОСОБА_1 , уповноваженим органом з питань пробації були спрямовані запити до ГУНП в Луганській області, Міністерства соціальної політики України, відділу ДРАЦС у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно відповіді ГУНП в Луганській області з`ясувати факт проживання (перебування) ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою не є можливим у зв`язку зі збройною агресією рф та тимчасовою окупацією окремих районів Луганської області.

Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України, в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (ЄІБД ВПО) відомості стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Згідно інформації відділу ДРАЦС у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актовий запис про державну реєстрацію смерті ОСОБА_1 відсутній.

Таким чином, вжитими заходами місцезнаходження порушника ОСОБА_1 не встановлено.

Представник органу пробації в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд подання без його участі.

Дослідивши та проаналізувавши надані матеріали, доходжу наступного висновку.

Постановою Троїцького районного суду Луганської області від 14.12.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 60 годин громадських робіт, постанова набрала законної сили 24.12.2021 р.

Вказана постанова 18.02.2022 р. надійшла на виконання до Сватівського районного сектору № 1 (зараз сектор № 7 філії Державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях) з Троїцького районного суду.

Розпорядженням Верховного суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах реального стану» територіальну підсудність Троїцького районного суду Луганської області змінено на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Так, порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень регламентується розділом V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно з ч.ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Як передбачено статтею 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили; виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування; за виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Між тим, на національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008).

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, щодо накладення на особу стягнення у виді суспільно корисних робіт, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

До подання додано відповідь Міністерства соціальної політики України від 18.07.2023 року з якої не можливо встановити, що відповідь про не перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб, стосується саме ОСОБА_1 , оскільки взагалі не містить вказівки на конкретну особу.

Крім того, суду не надано інформацію, чи було притягнуто ОСОБА_1 до будь-якої відповідальності з дати набрання чинності постанови суду від 14.12.2021 р. для того щоб встановити наявність чи відсутність переривання давності виконання судового рішення. Враховуючи викладене, подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294, 304 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» у Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях Самойленка А.В. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про строки давності виконання судового рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Порошина