Справа № 558/146/24
номер провадження 3/558/100/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року с-ще Демидівка Рівненської області

Суддя Демидівського районного суду Рівненської області Олексюк А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Черняхівського району, Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , РНКОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, українця, громадянина України, якому роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

У С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 950264 від 11.03.2024 року ОСОБА_1 , відносно якого 05.03.2024 року винесено терміновий заборонний припис серії АА № 288751, у виді зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, зобов`язання не перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, 11 березня 2024 року о 18:20 год перебував в АДРЕСА_1 .

За вказане правопорушення було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Положення ч. 2 ст. 7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з цим, ст. 10 КУпАП передбачає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 вину в скоєному не визнав та пояснив, що дійсно відносно нього 05 березня 2024 року було винесено терміновий заборонний припис, згідно якого йому було застосовано заходи заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Однак, 08 березня 2024 року приблизно о 08 години він вивіз свою дружину ОСОБА_2 на маршрутку, оскільки вона поїхала за кордон в Польщу на заробітки. Тому 11 березня 2024 року о 18 год 20 хв він не міг з нею по місцю її проживання контактувати. Він дійсно, як проживав так і проживає в АДРЕСА_1 . Дружина, поїхавши за кордон, залишила на виховання йому четверо неповнолітніх дітей. Іншого місця проживання та перебування він не має. Він проживає з дітьми, доглядає та виховує їх, готує їм їжу, тощо. Працівники поліції знали про те, що дружина поїхала за кордон, він говорив їм про дані обставини. За домовленністю з дружиною ОСОБА_2 він доглядає завжди їх дітей, коли вона виїжджає на роботу в Польщу. Тому він не міг не перебувати вдома і не доглядати за дітьми. А з дружиною не контактував, оскільки вона поїхала на заробітки і залишила його з чотирма неповнолітніми дітьми вдома.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 950264 від 11 березня 2024 року, зазначається про те, що ОСОБА_1 , стосовно якого 05.03.2024 винесено ТЗП серії АА № 288751, у виді зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, зобов`язання не перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, 11 березня 2024 року о 18:20 год перебував в АДРЕСА_1 .

З пояснень ОСОБА_1 , наданих під час розгляду справи в суді, вбачається, що 11 березня 2024 року о 18:20 год він не міг контактувати з дружиною за місцем її проживання, оскільки вона поїхала в Польщу. Разом з тим, він не може покинути місце проживання ОСОБА_2 , оскільки вона, виїхавши за кордон, залишила йому на виховання четверо неповнолітніх дітей. Іншого місця проживання (перебування) він не має, щоб проживати там і забрати до себе дітей.

Під час розгляду справи в суді, досліджено матеріали справи.

З досліджених матеріалів вбачається, що доказів вчинення ОСОБА_1 11 березня 2024 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено. Відсутні пояснення постраждалої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року та рішенні «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що під час розгляду справи не здобуто доказів, які підтверджували б порушення ОСОБА_1 термінового заборонного припису та наданими до суду доказами не доведено вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя дійшла висновку про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. В разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: Алла ОЛЕКСЮК