Номер провадження: 33/813/2007/24
Номер справи місцевого суду: 504/1237/24
Головуючий у першій інстанції Сафарова А.Ф.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мунтяну Ігор Іванович, на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 31-32).

28 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мунтяну Ігор Іванович, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для справи, через що постанова не відповідає фактичним обставинам справи. Так, представник апелянта звертає увагу суду на те, що відеозапис, котрий наявний у матеріалах справи, не може бути належним доказом вчинення апелянтом інкримінованого правопорушення, оскільки, всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та засобів, не є безперервним. Також, як зазначає представник апелянта, на відео не зафіксовано обставин, що свідчили б про вчинення адміністративного правопорушення, так як відео починається з моменту спілкування представників поліції з ОСОБА_1 біля припаркованого авто. До того ж, у протоколі не було залучено двох свідків, що також є порушенням норм чинного законодавства. При цьому, представник апелянта повідомляє, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення, апелянта не було відсторонено від керування транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що у день складення протоколу він перебував у сильному душевному хвилюванні, оскільки в той день у його дружини трапився викидень та вказує, що ця обставина є пом`якшуючою. Також, представник апелянта зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з початку повномасштабної війни робить вагомий внесок у допомогу ЗСУ, з огляду на що, вважає наявними підстави для звільнення від адміністративної відповідальності (а.с. 36-44).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 55-56).

У судовому засіданні 08 жовтня 2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Мунтяну І.І. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив долучити до матеріалів справи клопотання від Військової частини НОМЕР_1 , в якому командир Військової частини просив не позбавляти молодшого лейтенанта ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що водію транспортного засобу поліцейським повідомлено про виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд на встановлення стану сп`яніння, на що водій не погодився. Крім того, водій повідомив про керування транспортним засобом та особисто зафіксував у графі письмових пояснень протоколу про вживання ним алкогольного напою, а саме двох стопок коньяку, з протоколом згоден. Тому, дослідивши і проаналізувавши докази по справі в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та підтверджується наступними матеріалами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №468324 від 08.03.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 08.03.2024;

- відеозаписом, що міститься на компакт-диску у матеріалах справи, зміст якого приведений вище (а.с. 31 зворот).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №468324 від 08.03.2024, складеного поліцейським РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеської області Козирем Є.О., 08.03.2024 о 01:00 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Фонтанка, вул. Степова, 2А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ssangyong Actyon», н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, від продуття алкотестера Драгер та огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення заборони керування транспортними засобами з явними ознаками алкогольного сп`яніння, передбаченого п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є належними, допустимими та у своїй сукупності достовірними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог КУпАП та Інструкції, відеозапис не є безперервним та не фіксує моменту зупинки транспортного засобу, а при оформленні протоколу не залучені до участі двоє свідків (а.с. 37-37 зворот).

Дослідивши долучений до матеріалів справи диск тривалістю 02 хвилини 52 секунди, апеляційний суд зазначає, що на диску зафіксовано розмову працівників поліції з ОСОБА_1 , на якому останній підтверджує факт його зупинки працівниками поліції, відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, а також повідомляє працівників поліції про те, що його відмова від проходження огляду пов`язана із тим, що він вживав в день складання протоколу алкогольні напої, зі слів ОСОБА_1 , у кількості «двох рюмок коньяку».

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що до участі в його оформленні було залучено двоє свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 1). Згідно з поясненнями свідків, які також долучені до матеріалів справи, останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення працівниками поліції наслідків такої відмови, а саме про відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3-4).

А отже, доводи представника апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам щодо його оформлення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Крім того, ставлячи під сумнів належність та допустимість зібраних у справі доказів, захисник ОСОБА_1 адвокат Мунтян І.І., який брав участі у справі і під час її розгляду в суді першої інстанції, не ініціював питання щодо допиту свідків у судовому засіданні, а також не подавав клопотань про проведення у справі фоноскопічної експертизи (експертизи матеріалів і засобів відео-звукозапису) для, зокрема, ідентифікації диктора за параметрами усної мови, запис якої наявний на диску, що долучений до матеріалів справи.

Тому, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого останньому адміністративного правопорушення відповідають обставинам справи.

Щодо доводів представника апелянта про неврахування судом першої інстанції обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає, що такі обставини згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП не враховуються при накладенні адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки такі обставини можуть входити безпосередньо до обов`язкових ознак такого правопорушення та впливають на його кваліфікацію, а отже не можуть бути застосовані судом двічі.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. А положення ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Так, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває станом на сьогодні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 20 березня 2022 року по теперішній час (а.с. 23). Відповідно до клопотання командира Військової частини НОМЕР_1 останній повідомив, що наразі молодший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді ТВО командира 2 стрілецької роти та виконує бойові завдання із захисту Батьківщини в Сумській області. При цьому, командир Військової частини НОМЕР_1 повідомляє, що у разі позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом він не зможе виконувати бойові завдання у повному обсязі.

Тому, зважаючи на вищенаведені встановлені обставини справи, а саме факту перебування особи, яка притягується до відповідальності на військовій службі, з урахуванням розумності та пропорційності щодо застосування адміністративного стягнення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі й безпосередньо інтересів держави, зважаючи на продовжений воєнний стан по всій території України, оскільки наявність водійського посвідчення необхідне особі для виконання безпосередніх покладених на нього обов`язків та відповідних завдань в Збройних Силах України, що вбачається, в свою чергу, з долучених до матеріалів справи копій документів, апеляційний суд вважає, що застосування такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами не буде в повній мірі відповідати принципу розумності в даному випадку та не відповідатиме, в першу чергу, інтересам держави.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік. Натомість в іншій частині дана постанова підлягає залишенню без змін, зважаючи на доведеність наявними матеріалами справи наявності в діях особи складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мунтяну Ігор Іванович задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 червня 2024 року в частині адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом скасувати, в іншій частині залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк