КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/5555/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року місто Київ

справа № 753/20395/24

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Коваленка Андрія Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника -адвоката Коваленка Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Коваленко А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №858750 від 22вересня 2024 року зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а не в стані наркотичного сп`яніння, як визначено ч.1 ст.130 КУпАП та в п.2.9 а Правил дорожнього руху.

Вважає, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та п. 2.9 а ПДР, а тому його відповідальність за діяння, зазначене в протоколі на підставі ч.1 ст.130 КУпАП виключається.

Вказував, що у постанові суду від 01 листопада 2024 року вказано, що зазначена у протоколі інформація співпадає з обставинами, зафіксованими на долучених до протоколу відеофайлах, зокрема як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом безпосередньо перед зупинкою. Однак, вказана інформація не узгоджується з матеріалами справи та безпосередньо з відеозаписами з бодікамер, які долучені до протоколу, оскільки з відеозапису з бодікамери №472246 на 13:07:44 та відеозапису з бодікамери №473261 на 13:07:44 чітко вбачається перебування автомобіля Mazda МХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 в нерухомому стані на узбіччі вул. Тепловозній, 2, та поряд з ним знаходження, і навіть не в автомобілі, ОСОБА_1 .

Зазначав, що згідно відеозапису з бодікамери №472246 з 13:07:44 по 13:08:02 (тривалість 18 секунд), з початку розмови та до застосування до ОСОБА_1 фізичної сили та спеціального засобу кайданки, працівниками поліції не встановлено тих ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі, що вказує про невідповідність його даним фактичним обставинам справи. Вказаним фактам також не надано належної оцінки під час розгляду справи судом першої інстанції, що свідчить про поверховість та упереджений розгляд матеріалів.

Посилався на те, що відеозаписом з бодікамери №472246 на 13:28:57,13:36:32 також підтверджується згода ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, але за умови дотримання його прав, зокрема щодо переднього спілкування з адвокатом. На відеозаписі о 14:44:10 з вказаної бодікамери згода на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я надана ОСОБА_1 у присутності адвоката. Факти погодження на проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння також підтверджуються відеозаписами з бодікамери №472383 на 15:12:50, з бодікамери №473261 на 15:08:18.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвокат Коваленко А.О. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Коваленка А.О., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на положення ст.ст.251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладаючи на нього адміністративне стягнення, виходив з наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З об'єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров'я для визначення стану алкогольного сп'яніння, а суб'єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п.2 Інструкції №1452/735 та п.2 Порядку №1103 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.4 вказаної Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У п.12 розділу ІІ Інструкції №1452/735 визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№858750, 22 вересня 2024 року о 14.40 год. в місті Києві, вул. Тепловозна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mazda MX-5»,д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, підвищена жвавість рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я за адресою: місто Київ, вул. П. Запорожця, 20, водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В обгрунтування підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№858750 від 22 вересня 2024 року, відео з камери.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, захисник-адвокат Коваленко А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 посилався на те, що згідно відеозапису з бодікамери №472246 з 13:07:44 по 13:08:02 (тривалість 18 секунд), з початку розмови та до застосування до ОСОБА_1 фізичної сили та спеціального засобу кайданки, працівниками поліції не встановлено тих ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі, що вказує про невідповідність його даним фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відео з камери, працівниками поліції 22 вересня 2024 року о 13:07:50 було зупинено автомобіль «Mazda MX-5», д.н.з. НОМЕР_1 та повідомлено водію, що ним порушено ПДР, а саме: рух по смузі громадського транспорту. На що водій відповів, що він нічого не порушував та почав втікати. Поліцейські наздогнали водія, повідомили останньому, що його буде затримано та до нього буде застосовано спецзасіб кайданки (час 13:08:31). В подальшому працівники поліції садять водія до свого службового автомобіля та повідомляють останньому, що його буде доставлено до райвідділу поліції для встановлення особи (час 13:10:58), на що водій говорить, що він не хоче з ними нікуди їхати та буде викликати юриста.

Вказані обставини також підтверджуються протоколом затримання серії АА №020457 від 22 вересня 2024 року, згідно якого 22 вересня 2024 року о 13.15 год. ОСОБА_1 було доставлено до Дніпровського УП м.Київ по вул. Червоноткацька, 2, у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.3 с.122 КУпАП для встановлення особи, розгляду справи, складення адміністративних матеріалів.

Згідно відео з камери, о 13:44:35 працівники поліції разом з водієм, якого затримали, приїхали до райвідділу поліції. В подальшому до райвідділу поліції приїхали батьки затриманого водія та адвокат. В присутності адвоката, ОСОБА_1 показав посвідчення водія через застосунок «Дія» та працівники поліції встановити особу водія (час 14:39:29). О.14.40 год. ОСОБА_1 зняли кайданки.

О 14:45:00 працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що розглядається справа відносно нього за порушення ним ч.3 ст.122 КУпАП, а саме: рух по смузі громадського транспорту. На питання адвоката про надання доказів (відео) порушення ОСОБА_1 ПДР, працівник поліції повідомив, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропонував проїхати до лікаря-нарколога (час 14:46:33). На питання адвоката, як виявили ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції відповів, що він вбачає у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість (час 14:47:39). ОСОБА_1 вказував на те, що поки працівники поліції йому не покажуть відео, де ним було порушено ПДР, він з ними не поїде до лікаря-нарколога.

Пунктом «а» частини 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п.161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації ст.6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява №926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року, суд встановив порушення принципу безсторонності в провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо заявника, під час якого прокурор був відсутнім.

Роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежувалася переданням суду протоколу та підтверджуючих доказів. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відігравала ролі у провадженні, так само як і прокуратура. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення» або «прокурора». Це означало, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити заявниці (див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).

Згідно з п.64 зазначеного рішення суд вважав, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

У зв`язку із наведеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

З огляду на вищезазначені положення, суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП виражається, зокрема, у формі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у ході провадження у справі зазначеної категорії підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у особи, яка керувала транспортним засобом ознак сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Лише при наявності усіх зазначених обставин та доказів, які підтверджують ці обставини, поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№858750 зазначено, що 22 вересня 2024 року о 14.40 год. в місті Києві, вул. Тепловозна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mazda MX-5», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, підвищена жвавість рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я за адресою: місто Київ, вул. П. Запорожця, 20, водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з відео, ОСОБА_1 22 вересня 2024 року о 13:07:50 год. був зупинений працівниками поліції на вул. Тепловозна, 2. При зупиненні водія, працівники поліції не зазначали, останньому про те, що у нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та не пропонували пройти огляд у лікаря-нарколога. В подальшому з 13:10:58 по 13:44:35 год. працівники поліції разом з ОСОБА_1 їхали до райвідділу поліції та лише о 14:45:00 при розгляді справи відносно ОСОБА_1 за порушення ним ч.3 ст.122 КУпАП, працівник поліції повідомив останнього про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонував проїхали до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, вказаний відеозапис містить докази того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 22 вересня 2024 року о 14.40 год. в місті Києві, вул. Тепловозна, 2, оскільки в цей час перебував у відділі поліції по вул. Червоноткацькій, 2.

З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№858750 від 22 вересня 2024 року не може бути визнаний належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки зазначені у ньому відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не відповідають дійсності, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не керував автомобілем 22 вересня 2024 року о 14.40 год. в місті Києві, вул. Тепловозна, 2, а відтак, наявні у матеріалах справи докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як визначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі №1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката Коваленка А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року - скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника -адвоката Коваленка Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.