Справа №461/7573/24
Провадження №3/461/2899/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

09 вересня 2024 року о 10 годині 57 хвилини у м. Львові, на вул. Стрийській, 108, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Peugeot 307 д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, при перестроюванні з крайньої лівої смуги у крайню праву смугу не надав переваги та здійснив зіткнення із транспортним засобом Аudi еtron sportback д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у крайній правій смузі у попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення заперечив та зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху, а ДТП відбулася з вини іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_2 . Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що перед здійсненням маневру перестроювання у іншу смугу руху, він рухався з дозволеною швидкість та переконався у безпечності маневру. Зіткнення відбулось з вини ОСОБА_2 транспортний засіб під керуванням якої виїжджав з другорядної дороги, не пропустив його всупереч вимог відповідного дорожнього знаку та здійснив зіткнення за автомобілем, яким керував він. В момент зіткнення він завершив маневр та рухався прямо.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні протокол підтримала та надала суду пояснення, згідно яких вказала, що саме порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху спричинило ДТП. На підтвердження своєї позиції потерпіла вказала, що дійсно вона 09 вересня 2024 року о 10 годині 57 хвилини у м. Львові, на вул. Стрийській, 108, їхала на автомобілі Аudi еtron sportback д.н.з. НОМЕР_2 . Вона рухалась по головній дорозі, попередньо виїхавши на неї з другорядної. Маневр виїзду на головну дорогу вона завершила та їхала прямо не змінюючи напрямку руху та смуги. Автомобіль яким керував ОСОБА_1 під час перестроювання у її смугу руху здійснив маневр таким чином, що відбулося зіткнення задньої правої частини автомобіля під керування ОСОБА_1 та передньої лівої частини її транспортного засобу. Усі вихідні дані як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у схемі до нього, відображено вірно.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №125930 від 09.09.2024 року, який містить формулювання суті інкримінованого правопорушення та схемою місця ДТП, яка фіксує обставини події, зокрема місце розташування транспортних засобів після ДТП, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 (в частині яка стосується самого факту зіткнення автомобілів, часу та місця події), ОСОБА_2 долученими до протоколу та їх поясненнями у судовому засіданні.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо заперечення факту вчинення ним адміністративного правопорушення та порушення Правил дорожнього руху, виходжу з наступного.

Сам факт дорожньо-транспортної пригоди, час та місце, склад його учасників, наслідки ДТП механічні пошкодження транспортних засобів із матеріальними збитками, сторонами провадження не оспорюються та підтверджується наведеними вище долученими до протоколу та матеріалів справи доказами.

Таким чином, з наведеного вбачається, що сторони провадження визнали те, що 09 вересня 2024 року о 10 годині 57 хвилини у м. Львові, на вул. Стрийській, 108, відбулося зіткнення автомобіля Peugeot 307 д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 із транспортним засобом Аudi еtron sportback д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

Фактично наведені у судовому засіданні та письмових поясненнях заперечення ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що останній вважає, що діяв з дотриманням Правил дорожнього руху, а ДТП сталося внаслідок дій потерпілої. При цьому, ОСОБА_1 вказує на невірне відображення обставин події наведені у протоколі.

З такою позицією ОСОБА_1 суд не погоджується, виходячи з нижченаведеного.

Згідно ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Судом детально проаналізовано надані сторонами пояснення, а також докази наявні у справі. Вказані матеріали відображають дорожню обстановку, рух та розташування автомобілів, як до, так і після ДТП.

З аналізу наведених матеріалів судом встановлено наступне:

-зі схеми ДТП долученої до протоколу вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулося на відстані 28 м від виїзду з другорядної дороги, внаслідок невірного (всупереч вимого дорожнього знаку) виїзду з якої потерпілою, за версією ОСОБА_1 , відбулось зіткнення. При цьому ОСОБА_1 вказує, що він рухався зі швидкістю близько 40 км/год;

-пошкодження на транспортних засобах (їх характер) повністю відповідають поясненням та версії подій наведеною потерплою. У свою чергу, непереконливими є пояснення ОСОБА_1 про те, що потерпіла виїжджаючи з другорядної дороги рухалась настільки швидко, що зачепила лише задню частину його автомобіля;

-автомобіль потерпілої (його права бокова частина) на схемі знаходиться на відстані 75 см від бокової частини проїжджої частини паралельно по відношенню до краю дороги, на відстані 25 м від краю повороту, на який вказує ОСОБА_1 , як на місце зіткнення, що викликає обґрунтований сумнів у його версії, адже таке розташування транспортних засобів не відповідає поясненням ОСОБА_1 . Більше того, жодної обґрунтованої версії щодо того, чому транспортний засіб потерпілої знаходиться на такій відстані від повороту до того ж він повністю розташований на головній дорозі на відстані 25 м від повороту, при виїзді з якого і відбулося зіткнення, ОСОБА_1 суду не навів;

-наведені обставини вказують на те, що версія потерпілої є цілком логічною та співставною з матеріалами справи та змістом досліджених судом доказів;

-жодних зауважень до згаданої схеми ДТП від учасників подій, зокрема ОСОБА_1 , на місці її складення не висловлено.

З наведеного можна зробити висновок, що під час здійснення маневру ОСОБА_1 на своєму автомобілі фактично перебував попереду автомобіля потерпілої, а не вона наздогнала його транспортний засіб, внаслідок чого і відбулося зіткнення.

Жодних належних даних, які вказують на те, що у ОСОБА_1 були перешкоди у тому аби переконатися у безпечності маневру в ході розгляду справи не встановлено.

Також, в ході розгляду справи не встановлено жодних даних стосовно наявності у потерпілої підстав оговорювати ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного суд оцінює доводи сторін приймаючи, серед іншого, до уваги розташування автомобілів по відношенню один до одного.

Суд також відзначає, що сторонам було роз`яснено право подавати докази та заявляти відповідні клопотання, натомість жодних інших додаткових доказів або клопотань учасниками процесу заявлено не було.

Суд також не може не відзначити, що згідно п. 10.3 ПДР, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Вищенаведеними доказами, а також встановленими судом обставинами справи спростовуються доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах уповноваженими на складання протоколу особами) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає доведеним факт вчинення особою відносно якої складено протокол інкримінованого адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначному розмірі.

Керуючись ст.ст. 124, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький