Справа № 371/1237/24 Головуючий в суді І інстанції - Кириленко М.О.
Провадження № 33/824/5513/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працює, ідентифікаційний номер не надано,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 22.08.2024 о 15-51 год. в с. Грушів - с. Туленці водій ОСОБА_1 керував скутером Yamaha vok д.н.з. б/н із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя із порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Також дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року, попереднє правопорушення вчинено 05.09.2023, рішення Миронівського районного суду 18.10.2023 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян 34 000, 00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобами на три роки та без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та закрити провадження по справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 отримав 22.10.2024, що підтверджується копією конверту про отримання.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана постанова постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності відповідно до постанови Миронівського районного суду Київської області від 05.09.2023. Оскільки, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення. Проте, із зазначено вбачається, що довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення поліцією до адміністративного матеріалу не направлялась, матеріали справи такої довідки не містять, що в свою чергу є порушення Інструкції від 07.11.2015.

Крім того, наявне відео в матеріалах справи не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також, на відео не зафіксовано факту вручення водію направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я.

Тобто, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, але при цьому на відеофайлі не зафіксована у встановлений законом спосіб відмова ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, апелянт зазначає те що в матеріалах справи міститься постанова Святошинського районного суду міста Києва від 05.09.2023. копія якої була роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень. До зазначеної постанови суду працівника поліції самостійно внесли додаткову інформацію, а саме: ПІБ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, д.н.з. ТЗ та інші персональні дані особи. Апелянт вважає, що дане рішення суду є неналежним та недопустимим доказом в даній адміністративній справі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про роз`яснення ОСОБА_1 права передбачені ст.ст.55,56,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право на адвокатську допомогу, чим порушили його конституційні права та право на захист.

Відтак, на думку апелянта, враховуючи відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відсутністю переконливих доказів події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

У справі яка розглядається, суд у встановлений законом спосіб повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, забезпечив останньому розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлений ОСОБА_1 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надходило.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Так, за змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути поновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , та наведені у ньому доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази на спростування позиції ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, зібрані у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 22.08.2024 о 15-51 год. в с. Грушів - с. Туленці водій ОСОБА_1 керував скутером Yamaha vok д.н.з. б/н із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя із порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Також дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року, попереднє правопорушення вчинено 05.09.2023, рішення Миронівського районного суду 18.10.2023 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 789953 від 22.08.2024 (а.с. 4); постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05.09.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.с. 5-7); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 серпня 2024 року, згідно з яким у результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного працівником поліції, виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів. Огляд не проводився (а.с. 8); рапортом сержанта поліції Свірідченка В. від 22 серпня 2024 року (а.с. 9); постановою від 22 серпня 2024 року серії ББА № 705281, відповідно до якої ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 10); відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с. 11).

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

Так, за змістом диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції особи, яка керує транспортним засобом, повторно вчинене протягом року, наступає незалежно від того, чи перебувала ця особа у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, а чи лише мала ознаки сп`яніння.

У даному випадку водій ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, і таке порушення містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не ґрунтуються на вимогах законодавства доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було вручено направлення на проходження медичного огляду. Як зазначалось вище, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За умови відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що було зафіксовано поліцейськими за допомогою нагрудної відеокамери, поліцейські взагалі позбавлялися обов`язку видавати відповідне направлення. Це узгоджується з Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103 з наступними змінами. Так, аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що на відеофайлі не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. Так, на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що події, зафіксовані долученим до протоколу відеозаписом, відбувалися в дійсності.

В цілому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до неправомірності дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

Інші доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та не є такими, що доводять невинуватість ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст.ст. 33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оскільки постанова Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, суд апеляційної інстанції залишає її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко