Справа № 473/2928/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"01" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді: Миронової О.В., за участю секретаря судового засідання Гордієнко К.В., захисника Боднарука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

- за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 784763 від 27.05.2024 року, 27.05.2024 року о 02 год 10 хв в м.Вознесенську Миколаївської області по вул. Володимирівській, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження медичного огляду на місці зупинки за допомогою приладу Драйгер або проїхати до медичного закладу відмовився. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Захисник Боднарук В.В. в судовому засіданні просить закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, так як в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Так, на підтвердження наявності факту та обставин правопорушення працівниками поліції надано відеозаписи з боді-камер поліцейських та відеореєстратора, які фіксували порушення. Інших доказів на підтвердження цього факту поліцейськими не надано. Зі змісту цих відеозаписів вбачається, що працівники поліції переслідують машину, яка зупиняється біля будинку і з неї виходить чоловік, що одразу заходить у ворота біля будинку. Хто цей чоловік на відеозапису не видно. Працівники поліції підходять до автомобіля і відеозапис закінчується. На другому відеозапису видно, що працівники поліції під`їжджають до якогось будинку. Після цього з воріт виходить жінка та чоловік. Чоловік який виходить з воріт - ОСОБА_1 , який на протязі всього відеозапису заперечує факт його керування автомобілем. Отже факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ номерний знак НОМЕР_2 27.05.2024 року о 02 год 10 хв в м.Вознесенську Миколаївської області по вул. Володимирівській, не підтверджується будь-якими доказами.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 27.05.2024 року, пізно у ночі, до їх будинку під`їхали працівники поліції. Вона вийшла з будинку разом з чоловіком - ОСОБА_1 , який увесь час був з нею вдома, та почали звинувачувати чоловіка, що ніби він їздив по місту у комендантську годину та у нетверезому стані. Чоловік казав працівникам поліції, що він не їздив. Зазначає, що за кермом автомобіля ОСОБА_1 не бачила, оскільки він був вдома разом із нею.

Заслухавши захисника, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 10 жовтня 2001 №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В судовому засіданні було встановлено, що в матеріалах справи доказами вини ОСОБА_1 є дані відеозаписів, які зроблені працівниками поліції на бодікамеру та відео реєстратор. На першому відеозапису видно, що о 02 год. 02 хв. працівники поліції намагаються зупинити автомобіль, який не виконує вимогу про зупинку транспортного засобу подану за допомогою спеціальних звукових та світлових приладів червоного та синього кольору. Даний автомобіль зупиняється біля будинку і з нього дійсно виходить чоловік заходить в якесь домоволодіння, при цьому особу водія з вказаного відеозапису ідентифікувати не можливо. Працівники поліції підходять до автомобіля і відеозапис закінчується о 02:02:42.

На другому відеозаписі, який розпочинається о 02 годині 07 хвилин працівники поліції під`їжджають до якогось домоволодіння ( чи це теж саме домоволодіння, що і на попередньому відеозаписі індентифікувати неможливо), у воріт якого припаркований автомобіль і деякий час перебувають біля забору домоволодіння. З воріт домоволодіння, виходить ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 . Працівники поліції починають казати, що ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння їздив на автомобілі, але ОСОБА_1 під час всього відеозапису послідовно даний факт заперечує.

Отже з наданих відеозаписів не можливо встановити факт того, що чоловік, який о 02:02 годині виходить з автомобіля є ОСОБА_1 . Також не зрозуміло, чому працівники поліції підходили до автомобіля, який вони намагались зупинити, а потім, не намагаючись встановити особу, яка керувала автомобілем, десь поїхали і вже через п`ять хвилин знову під`їхали до якогось домоволодіння, з воріт якого вже вийшли ОСОБА_1 та його дружина.

Отже в справі відстуні належні та допустимі докази на підтвердження факту керування саме ОСОБА_1 , транспортним засобом ЗАЗ номерний знак НОМЕР_2 27.05.2024 року о 02 год 10 хв в м. Вознесенську по вул. Володимирівській.

Крім того, суд звертає уваги на те, що відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З відеозапису, долученого до протоколу чітко видно, що після складання протоколу, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 (час 02:46) про те, що для отримання ним копії протоколу про адміністративне правопорушення, він повинен підписати протокол про адміністративне правопорушення, коли ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, працівники поліції не запропонували йому ознайомитись зі змістом протоколу і не повідомили, що він має право отримати копії протоколу про адміністративне правопорушення. Копію протоколу про адміністративне правопорушення, було долучено працівниками поліції до матеріалів доданих до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а додані до протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП докази не можна вважати належними, допустимими та достатніми для того, щоб визнати його винуватим у вчиненні правопорушення за обставин, зазначених в цьому протоколі.

На підставі викладеного суд вважає, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП, керуючись ст.ст.283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.В.Миронова