Провадження №: 3/752/7792/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код відсутній, громадянина України, військовослужбовця, місце проживання: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 23.08.2024 року о 03 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Васильківській, 22, керував транспортним засобом «Mitsubishi» в стані алкогольного сп?яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки, за результатом огляду ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,13%, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав. Вказав, що не вживав в той день алкоголь. Запах в машині був через те, що напередодні його дружина в машині вживала алкоголь.

Захисник Скакун М.В. в судовому засдіанні просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обгрунтовуючи свої позицію тим, що підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у поліцейських не було. Вказувала, що під час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції не встановлена жодна з ознак сп"яніння зазначена в протоколі, до квитанції "Драгер" не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу та працівники поліції повідомили не правдиву інформацію про проходження огляду на стан сп"яніння в закладах охорони здоров"я. Крім того, зазначила, що ОСОБА_1 не було роз"яснено прав та обов"язків, останнього не відсторонили від керування транспортним засобом, а тому, на її думку, є всі підстави для закриття провадження за відстуності події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Згідно п. 2.9 (а) ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні даного правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №827077, результатами огляду на прилад «Drager», відповідно до якого 23.08.2024 року ОСОБА_1 перебував в стані сп`яніння - 1,13 проміле, актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та розпискою. Також факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Вказівки захисника про те, що ОСОБА_1 не було роз"яснено прав та обов"язків, не повідомлено про процедуру проходження огляду в закладі охорони здоров"я та не встановлено жодних ознак сп"яніння суд до уваги не приймає, оскільки такі дані повністю спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 його права та обов"язки, вказують на виявлені ознаки алкогольного сп"яніння та повідомляють процедуру проходження огляду на стан сп"яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров"я, проте ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду і цей факт зафіксовано патрульними поліцейськими.

Крім того, слід вказати, що ОСОБА_1 як особа, яка має обов"язок знати Правила дорожнього руху, після проведення огляду та недовіри до результаів чи працівників поліції, мав змогу звернутися до медичного закладу та здати необхідне біологічне середовище з метою спростування стану алкогольного сп"яніння, проте ОСОБА_1 вказаним правом не скористався.

Доводи захисника про те, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 не впливає на доведеність вини ОСОБА_2 , оскільки під час дії воєнного стану працівники поліції мають право на зупинку транспортних засобів з метою профілактичних оглядів не тільки тих водіїв, які порушують правила дорожнього руху, а й інших транспортних засобів з метою виявлення колоборантів та забезпечення безпеки всіх громадян, враховуючи і те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом вночі під час дії коменданстької години.

Твердження захисника про те, що до приладу "Драгер" не надано сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку, суд відхиляє та зазначає, що наявність або відсутність в матеріалах справи сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку "Драгер" не є обов"язковим і не спростовує доведений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп"янніння. Крім того, максимальний інтервал між градуюванням приладу, "Драгер", становить 1 рік і у пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування), з чеку "Драгер" вбачається, що останній проходив градуювання 07.05.2024 року, а отже у суду немає підстав сумніватись в даних вказаного приладу "Даргер".

Суд погоджується з твердженням захисника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування, разом з цим, вищевказанене не впливає на встановлений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп"яніння.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем та характеризується виключно позитивно, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 605,60 грн., підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283-284 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Г.В. Бондаренко