Номер провадження: 33/813/2581/24
Номер справи місцевого суду: 505/2963/24
Головуючий у першій інстанції Дзюбинський А. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., ОСОБА_1 , адвоката Дрогобецької Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення на неї стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

З вказаної постанови вбачається, що 21.06.2024 біля 13 год 30 хв ОСОБА_3 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила сварку зі своїм чоловіком ОСОБА_2 під час якої висловлювалась грубою нецензурною лайкою на зауваження не реагувала, чим вчинила психологічне насильство в сім`ї. Правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)суд першої інстанції надав неповну та поверхневу оцінку наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 ;

2)суд першої інстанції помилково не встановив, що за об`єктивною стороною правопорушення, наслідки правопорушення можуть бути як у вигляді завдання, так і самої можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого;

3)ОСОБА_4 дозволяє собі здійснення психологічного тиску на чоловіка з використанням принизливої нецензурної лексики у присутності поліції та родичів, а останні своєю поведінкою лише сприяють їй у цьому;

4)судом першої інстанції помилково не враховано обставини взаємовідносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не лише станом на дату події, а і попередньо до цього, а отже не досліджено всі підстави умислу ОСОБА_3 її цілі у здійсненні насильства психологічного характеру над своїм чоловіком;

5)судом першої інстанції не враховано наявності термінового заборонного припису стосовно кривдника, яким їй заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 15:00 год. 21.06.2024 року до 15:00 24.06.2024 року;

6)ОСОБА_3 цілком усвідомлюючи свою психологічну перевагу над чоловіком, одночасно перешкоджає зустрічам ОСОБА_2 із сином, налаштовує його проти рідного батька, та знущається над своїм чоловіком, всіляко принижуючи його гідність та формулюючи відчуття емоційної невпевненості та безпорадності.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Дрогобецької Т.Ю., яка наполягала на залишенні постанови суду першої інстанції без змін, пояснення адвоката Нікішева О.В., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, с умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:

- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Зважаючи на викладене, адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Сама по собі сварка в сім`ї, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що об`єктивна сторона правопорушення, викладена у протоколі, не відповідає тексту диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що протокол від 21.06.2024 року серії ВАД №305148, складений щодо ОСОБА_3 , не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також, зазначені обставини не підтверджено аудіо-, відеоматеріалами, дослідженими у судовому засіданні судами першої та апеляційної інстанцій, не підтверджені поясненнями свідків.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, належних в розумінні ст. 251 КУпАП, про спричинення діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_2 наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.

На підставі досліджених доказів та пояснень осіб в судовому засіданні, судом першої інстанції правильно встановлено, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та наявність в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції помилково не враховано обставини взаємовідносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та не прийнято до уваги, що ОСОБА_3 , цілком усвідомлюючи свою психологічну перевагу над чоловіком, перешкоджає зустрічам ОСОБА_2 із сином - не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки свідчать лише про наявність тривалих обоюдних конфліктних відносин між подружжям, що знаходилось у стадії розлучення.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги, пояснення представника ОСОБА_3 про те, що 21.06.2024 року ОСОБА_2 прийшов у житловий будинок, належний батькам ОСОБА_3 , та вчинив там конфлікт з приводу того, що баба та дід відмовились віддати малолітнього онука без відома матері, яка залишила дитину на декілька годин у них для спілкування. ОСОБА_2 всіляко провокував конфлікт, намагався увірватися в дім, погрожував розправою та ображав батьків, які мають хронічні захворювання, такі як хвороба серця, підвищений тиск, у батька перенесений інфаркт. Після телефонного дзвінка матері, ОСОБА_3 приїхала до батьків додому та викликала поліцію. Після прибуття працівників поліції ОСОБА_3 написала заяву, надала пояснення. Окрім того, господарі будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до працівників поліції за допомогою щодо обмеження присутності ОСОБА_2 у них вдома за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки його присутність несе загрозу їх здоров`ю та життю. Працівники поліції, прийняли заяву, опитали усіх присутніх та склали протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №305148 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується дослідженим відеозаписом з якого вбачається, що ОСОБА_2 21.06.2024 року приблизно о 13:30 год. перебував за адресою: АДРЕСА_2 (адреса проживання батьків ОСОБА_3 ), куди було викликано працівника поліції. Під час того, як працівники поліції перебували за вказаною адресою між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбувалась сварка. ОСОБА_3 обурював той факт, що ОСОБА_2 без попередження приїхав додому де мешкали її батьки, та вчинив там з ними сварку з приводу того, що останні відмовлялися без згоди матері надати йому дитину. В присутності працівників поліції ОСОБА_3 голосно виказувала своє невдоволення діями ОСОБА_2 . Сам же ОСОБА_2 своєю поведінкою провокував останню на конфлікт. З поведінки ОСОБА_2 не вбачається, що останній перебував у безпорадному стані та намагався уникнути конфліктної ситуації.

Отже, матеріали справи не містять доказів існування обставин, які в силу пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можна розцінити як психологічне насильство відносно ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 . Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на вчинення ОСОБА_3 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства у виді дій психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Саме по собі використання нецензурної лайки, яке не є приниженням честі і гідності не утворює склад адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи наведене, за результатами апеляційного розгляду суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а постанова Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова