Код суду 233 № 233/5049/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Леміщенко О.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Кошеля А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Харківської області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, є військовослужбовцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2024року о 10 год. 55 хв. в районі будинку №97 по вул. О. Тихого в см. Костянтинівка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у спеціалізованому медичному закладі відмовився.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, який регламентує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 02 вересня 2024 року зранку він отримав від т.в.о. начальника медичної служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 , який є його безпосереднім начальником, наказ терміново поїхати забрати пораненого бійця. На виконання наказу він та його побратим ОСОБА_3 на автомобілі вирушили в район населеного пункту Іванопілля. Дорогою їх автомобіль зупинили працівники поліції, які при перевірці документів стали вимагати у ного пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Він відмовився, оскільки сильно поспішав, бо від цього залежало життя бійця. Крім того, він взагалі не вживає наркотики, його оглядав перед виїздом начальник медичної служби і ознак сп`яніння не виявив. Коли вони доставили пораненого до медичного пункту, він все розповів ОСОБА_2 , який наполіг на тому, щоб вони поїхали до лікарні, і він здав аналізи на стан сп`яніння.

Захисник Кошель А.С. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що правопорушення вчинене в умовах крайньої необхідності, пов`язаної з рятуванням життя людини.

Вислухавши ОСОБА_1 , захисника Кошеля А.С., дослідивши протокол та надані докази, суддею встановлено наступне.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №121546 від 02 вересня 2024 року обставини підтверджуються:

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, де він власноруч зазначив: «Я, ОСОБА_1 , керував т.з., в наркологічний диспансер не поїду, так як не маю часу»;

- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до медичного закладу у м. Костянтинівка з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 вересня 2024 року;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2963379 від 02 вересня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн;

- відеозаписом.

Під час перегляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 , на пропозицію працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі, після чого йому були роз`яснені на слідки такої відмови.

Згідно з довідкою начальника САП Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Дмитрієвої А., долученої до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 протягом року не притягався до адміністративної за ст. 130 КУпАП; отримував посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане 20 листопада 2013 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що проходить військову службу на посаді т.в.о. начальника медичної служби військової частини НОМЕР_3 начальника медичного пункту. 02 вересня 2024 року зранку він отримав інформацію про те, що в районі населеного пункту ОСОБА_4 є важкопоранений боєць, який потребує термінової евакуації. Він одразу дав команду водію-електрику ОСОБА_1 та водію-санітару ОСОБА_3 на автомобілі VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 вирушити на евакуацію. Перед виїздом він оглядав ОСОБА_1 , будь-яких ознак сп`яніння вабо інших протипоказань до керування транспортними засобами не виявив. По приїзду ОСОБА_1 розповів про те, що його зупиняли працівники поліції та запідозрили у вживанні наркотичних речовин. Тоді вони разом поїхали до лікарні, де ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, результат огляду був негативним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він проходить військову службу на посаді водія-санітара у військовій частині НОМЕР_3 . 02 вересня 2024 року зранку йому та ОСОБА_5 надійшов наказ евакуювати важкопораненого бійця з-під населеного пункту ОСОБА_4 , і вони одразу вирушили в дорогу на мікроавтобусі VOLKSWAGEN. За кермом був ОСОБА_6 . Дорогою їх автомобіль зупинили працівники поліції та при перевірці документів запідозрили, що ОСОБА_6 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, хоча він будь-яких ознак сп`яніння у нього не бачив. ОСОБА_6 відмовився хати до лікарні, бо вони дуже сильно поспішали. Бійця вони вивезли, на ньому були два турнікети, він стікав кров`ю.

За клопотанням сторони захисту суддею також була досліджена копія розпорядження з медичного забезпечення 462 опб 142 опбр №17, ОКП ІВАНОПІЛЛЯ 11.00 27.08.2024, видане командиром 462 окпб 142 опб підполковником ОСОБА_7 та начальником штабу заступником командира 462 опб майором ОСОБА_8 начальнику медичного пункту начальнику медичної служби, згідно з яким бойовим завданням поставлено евакуацію поранених штатними силами та засобами медичного пункту 462 опб 142 опбр, в тому числі із використанням автомобіля VOLKSWAGEN Т4; до екіпажів включені, серед інших, водій-санітар медичного пункту солдат ОСОБА_3 та водій-електрик медичного пункту солдат ОСОБА_1 . Час готовності постійний.

Ухвалюючи рішення у справі, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суддя враховує таке.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху,водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 130 КУпАП полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортними засобами, від проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, а саме виконував наказ командира, який полягав в евакуації важкопораненого бійця з метою рятування його життя. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Факт того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо, а саме: письмовими доказами, показаннями самого ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не суперечать один одному, доповнюють один одного.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , виконував наказ командира свого безпосереднього начальника начальника медичного пункту, а саме здійснював евакуацію важкопораненого бійця. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи письмові пояснення ОСОБА_9 відсутність доказів, які б спростовували позицію останнього, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 діяв в стані крайньої необхідності.

Згідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суддя приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 17, 24, 130, 221, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

На постанову судді може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя О.О. Леміщенко