Номер провадження: 33/813/807/24
Головуючий у першій інстанції Деркачов О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Карпова І.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов Ігор Олександровича на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №732937 від 10.12.2023, ОСОБА_1 10 грудня 2023 року о 10.26 год, біля буд. №98, по вул. Отамана Головатого, в м. Одесі, керував автомобілем марки «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком 7 років. Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов І.О. подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року є незаконною і необґрунтованою, тому просить її скасувати, та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов І.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року, мотивуючи тим, що розгляд справи відбувся без його участі, про існування постанови суду дізнався в програмі «Дія». Також вказує, що вперше із апеляційною скаргою звернувся 02 лютого 2024 року, однак постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року апеляційну скаргу повернуто, у зв`язку із тим, що до неї не додані належні докази на підтвердження повноважень представника. У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 повторно звертається до суду із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, а також для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов І.О. строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Карпова І.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.1 а ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Невиконання пункту 2.1 а ПДР України (повторно протягом року) має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і яка повторно протягом року вчинила порушення, передбачені частинами другою - четвертою цієї статті.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №732937 від 10.12.2023, який в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги. Крім того, протокол підписаний ОСОБА_1 (а.с. 1);

2)довідкою ДПП Управління патрульної поліції в Одеській області НП України, про те, що відповідно до звірки з базою даних ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом на 10.12.2023 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував (а.с. 2);

3)довідкою ДПП Управління патрульної поліції в Одеській області НП України, про те, що ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 3);

4)копією постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №768957 від 08.06.2023, згідно якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за порушенням вимог п. 2.1. а ПДР, а саме за те, що він керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом (а.с. 4);

5)відеозаписом з портативних відеореєстраторів працівників поліції (диск а.с. 5).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 10 грудня 2023 року о 10.26 год, біля буд. №98, по вул. Отамана Головатого, в м. Одесі, керував автомобілем марки «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження адвоката Карпова І.О. про те, що матеріали справи не містять доказів повторності керування ОСОБА_1 транспортним засобом не маючи права керування, так як рішення по справі №523/22570/23 не набрало законної сили, оскільки такі твердження ґрунтуються на власному тлумаченні обставин справи.

Так, матеріали справи містять копію постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №768957 від 08.06.2023, згідно якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за порушенням вимог п. 2.1. а ПДР, а саме за те, що він 08 червня 2023 року о 09.16 год. за адресою м. Миколаїв, Одеське шосе, 96, керував транспортним засобом «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом (а.с. 4).

Саме на підставі вищезазначеної постанови, працівники поліції 10 грудня 2023 року склали протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №732937 відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Посилання на те, що 08 червня 2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Omega д.н.з. НОМЕР_2 вимушено, віз загиблого товариша та документи на поховання, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки законність постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №768957 від 08.06.2023 не є предметом дослідження в даній справі.

Предметом оцінки в даній справі є події які відбулись 10 грудня 2023 року, та стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №732937 від 10.12.2023.

Апеляційний суд також звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів оскарження ОСОБА_1 постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №768957 від 08.06.2023, в установленому законом порядку, хоча він мав таке право.

Щодо тверджень адвоката Карпова І.О. про те, що 10 грудня 2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані крайньої необхідності, а саме їхав до аптеки у центр міста за ліками, тому що в Суворовському районі таких ліків не було, оскільки ОСОБА_1 перебував на лікування в м. Одесі куди був направлений з передової, слід зазначити наступне.

Так, за змістом ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (стаття 17 КУпАП).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №686/5225/17.

Так, до апеляційної скарги додана копія довідки №1134 та копія виписки 26259/782 з медичної картки стаціонарного хворого, згідної якої встановлено, що ОСОБА_1 дійсно перебував на лікуванні в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» в період з 08.12.2023 по 18.12.2023, де був встановлений діагноз: посттромбофлебітичний синдром глибоких вен правої нижньої кінцівки, набряково-больова форма, тромбофлебіт підшкірних притокових вен правої гомілки.

Однак, апеляційний суд критично відноситься до посилань на те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як їхав в аптеку до центра міста за ліками, тому що в Суворовському районі м. Одеси, де знаходиться його лікарня таких ліків не було, оскільки вказані його дії не підпадають під ст. 18 КУпАП, як крайня необхідність. Згідно встановлено діагнозу, судом не встановлена дійсна, реальна загроза здоров`ю ОСОБА_1 на той час.

Загроза здоров`ю ОСОБА_1 про яку зазначено в апеляційній скарзі, могла бути усунена іншими засобами, останній міг скористатись послугами громадського транспорту або таксі.

Апеляційний суд також вважає заначити, що згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 245 КУпАП, повно дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за вчинення якого обґрунтовано застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції вказаної норми, що відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Згідно частини 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючі обставини, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , зокрема його стан здоров`я, перебування на утриманні дітей, несення військової служби, не можуть бути враховані.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.1 а Правил дорожнього руху України.

Зазначений висновок суду відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов Ігор Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпов Ігор Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький