Номер провадження: 33/813/2675/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/11158/24

Номер провадження: 33/813/2675/24

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

Особи, які прийняли участь у розгляді справи:

- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

- захисник адвокат Сластнікова Ганна Олександрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чепіля Олександра Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп..

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 27.05.2024 року о 17 годині 17 хвилин у м. Одеса по вул. Генерала Петрова, 22А ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку та підтверджується висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №001723 від 05.06.2024 року. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ААД № 814922 від 11.06.2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Чепіль Олександр Сергійович, діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що вищевказана оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм діючого законодавства.

Апелянт зазначає, що протокол Висновок медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, відеозапис є недопустимими доказами по справі, оскільки на місці зупинки транспортного засобу огляд не проводився, матеріали справи не містять відомостей про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу.

У матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду в медичному закладі. Вказане свідчить про те, що поліцейський без встановлення ознак наркотичного сп`яніння, з порушенням встановленого порядку, направив ОСОБА_1 на огляд у медичний заклад. Порушено порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому він є недійсним.

Висновком щодо результатів медичного огляду від 05.06.2024 року відносно ОСОБА_1 не встановлено жодної ознаки зміни в поведінці, розлади сприйняття, тобто гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів. Не визначено кількісне вираження наркотичного засобу та якого саме, чи перевищує це значення допустимий рівень. Матеріали справи не містять відомостей про те, що Висновок медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння складений за результатами лабораторних досліджень з використанням вимірювальної техніки та обладнання, дозволеного МОЗ України. Таким чином, Висновок медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння складений з порушенням діючого законодавства.

Порушено імперативну норму щодо строку складення протоколу протягом 24-х годин з моменту виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Судом не враховано положення п. 1 ст. 6 Європейської конвенції щодо обґрунтованості судового рішення, висвітлювання мотивів на яких воно ґрунтується. Не враховано судом положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може грунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Уся сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Посилаючись на вищевказані доводи, апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Надав додаткові пояснення.

ОСОБА_2 у судовому засіданні, проведеному за її участі в режимі відеоконференції, підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Надала додаткові пояснення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 814922 від 11.06.2024 р. (а. с. 1), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 4), наявним у матеріалах справи відеозаписом (а. с. 6).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сластнікової Г.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачається порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР, а саме - керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі та дослідженими апеляційним судом належними та допустимими доказами, а саме:

- відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 814922 від 11.06.2024 р. про те, що водій ОСОБА_1 27.05.2024 року о 17 годині 17 хвилин у м. Одеса по вул. Генерала Петрова, 22А керував автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку та підтверджується висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №001723 від 05.06.2024 року. Вказані події зафіксовано на відео з бодікамер №471839, №475103. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (а. с. 1);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КМП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради від 05 червня 2024 року, складеного на підставі Акту огляду №001723 від 27 травня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 4);

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що міститься на компакт-диску, за результатом дослідження якого знайшли підтвердження обставини вчинення правопорушення (а. с. 6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні ним вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наявного у справі відеозапису вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 було проведено з дотриманням вимог Інструкції, оскільки ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено і запропоновано пройти огляд у медичному закладі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції порушили порядок проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не пропонували йому пройти такий на місці зупинки транспортного засобу, на увагу суду не заслуговують, враховуючи таке.

У пункті 4 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 року зазначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 7 зазначеної Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно з п. 12 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.

У ОСОБА_1 працівники поліції виявили ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені в пункті 4 розділу I Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, на місці зупинки транспортного засобу, однак провести такий огляд за допомогою лабораторного дослідження біоматеріалу на місці неможливо, тому працівники поліції обґрунтовано запропонували йому пройти такий у медичному закладі в лікаря-нарколога.

Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що з наданого відеозапису вбачається що працівники поліції о 17:33:50 повідомили ОСОБА_1 про виявлені ознаки наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук) та запропонували проїхати в медичний заклад для проведення огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Проведений працівниками поліції відеозапис є безперервним та містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Отже, даний відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду в медичному закладі, вказане свідчить про те, що поліцейський без встановлення ознак наркотичного сп`яніння, з порушенням встановленого порядку, направив ОСОБА_1 на огляд у медичний заклад спростовуються вищевказаними відомостями, які містяться на відео.

Вищевказані доводи апелянта про начебто наявність недоліків у Висновку медичного огляду спростовуються змістом вказаного висновку, а також тим, що він складений на підставі відомостей, які містяться у Акті медичного огляду № 001723 від 27 травня 2024 року. Клопотань щодо витребування додаткових доказів щодо проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння заявлено не було.

Також такими, що не спростовують висновки суду про керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є доводи апелянта про порушення строку складення протоколу.

Таким чином, вищевказані посилання апелянта в апеляційній скарзі є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи, не впливають на можливість встановлення судом фактичних обставин скоєного правопорушення.

Враховує апеляційний суд також і практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, які зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції, формування позиції захисту. Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання її винної у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування або зміни постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чепіля Олександра Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін