ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 757/26812/24-п

Провадження № 33/824/4559/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Кочкарьова Сергія Валерійовича, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 719190 від 25.05.2024, ОСОБА_1 25.05.2024 у м. Києві на вул. Бастіонна, 2, керував автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з за допомогою приладу «Драгер», результат: 2,33‰, чек № 1009, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави в сумі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 03 серпня 2024 року подав через свого захисника - адвоката Кочкарьова С.В. апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, а саме не зазначений час вчинення адміністративного правопорушення. Долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним і з нього неможливо встановити всі обставини події. Акт огляду на стан сп`яніння не міститься дати та часу складення, що робить його неналежним та недопустимим доказом.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що виключає наявність об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважає, що у співробітників поліції були відсутні правові підстави для зупинки транспортного засобу, а постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП - оскаржується в адміністративному порядку.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що прилад «Драгер» має відповідний сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Наголошує, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на приладі «Драгер», але співробітники патрульної поліції огляд у лікаря-нарколога не запропонували, що свідчить про порушення встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що вперше апеляційна скарга була подана протягом 10-днів з дня винесення оскаржуваної постанови, проте постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто. Разом із цим, повторно апеляційна скарга подана через 2 дні з дня отримання постанова про повернення апеляційної скарги.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний суд враховує, що перша апеляційна скарга була подана в межах 10-денного строку з дня винесення оскаржуваної постанови. При цьому після повернення апеляційної скарги постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року, повторно апеляційна скарга була подана через 2 дні з дня отримання такої постанови, що свідчить про активну позицію апелянта, який не зловживає своїми правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення права захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кочкарьов С.В. доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з викладених у ній підстав, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: результатом тесту № 1009, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з місця події. Посилання захисника Кочкарьова С.В. судом першої інстанції не взято до уваги, оскільки відповідно до відеозапису місця події відсутні дані, що ОСОБА_1 був не згоден саме з результатами огляду на стан сп`яніння. Також ОСОБА_1 не заперечував щодо керування ним транспортним засобом.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом при перегляді відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений за порушення п. 9.2 Правил дорожнього руху (не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті). У ході спілкування поліцейським були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Після невдалих спроб уникнути цієї процедури та попередження про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди, ОСОБА_1 погоджується пройти відповідний огляд. Самостійно обравши трубочку для приладу ОСОБА_1 двічі невдало (недостатній час видиху) намагається пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та після роз`яснення поліцейським наслідків такої поведінки (складення протоколу за відмову від проходження огляду) втретє успішно проходить огляд із результатом 2,33 проміле.

Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта щодо невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП в частині не зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення та відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано дати та часу керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у графі ___ год. ___хв. перед датою «25.05.2024» не заповнені відомості.

Разом із цим, апеляційний суд не погоджується із доводами апелянта, що вказаний недолік свідчить про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки час вчинення адміністративного правопорушення не становить обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім цього, із відеозапису вбачається, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом мало місце близько 22 год.

Із цих же мотивів апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про не зазначення дати та часу складення акту огляду, а також зазначає, що сумнівів у належності акту огляду, що міститься в матеріалах справи саме до обставин цієї справи немає, оскільки у ньому зафіксовані винятково відомості, встановлені , саме щодо особи яка притягається до відповідальності, та співпадають з відомостями, зазначеними в роздрукованому чеку проходження драгера, щодо результату огляду: 2, 33 проміле.

Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта щодо недоліків відеозапису, який, на думку апелянта, не є безперервним та з нього неможливо встановити всі обставини події та відхиляє їх як надумані та необґрунтовані, оскільки апеляційним судом при перегляді вказаного відеозапису встановлено, що він є безперервним у тому розумінні, що послідовно відображає усі обставини події, зокрема перший фрагмент відео починається на 22:23:15 та закінчується на 22:36:15, при цьому другий фрагмент починається на 22:36:15, закінчується на 22:51:15, третій фрагмент починається на 22:51:15. Вказана тенденція простежується протягом усього відеозапису.

Таким чином, вказані переривання зумовлені особливостями запису відео на бодікамери фрагментами, що тривають по 15 хвилин, але при цьому послідовно відтворюють обставини події. Такі переривання не спотворюють загальну картину процесу фіксування правопорушення та не свідчать про коригування чи монтування відеозапису.

Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також щодо відсутності підстав для його зупинки, та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.

Із відеозапису вбачається, що дійсно, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на ньому не зафіксовано, разом із цим розумних сумнів щодо такого керування в апеляційного суду не виникає враховуючи такі обставини:

1) відеозапис починається зі спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , у ході якого обговорюється причини поспіху ОСОБА_1 , який повідомляє, що поспішає до друзів (22:23:15-22:23:57);

2) по прибуттю своїх знайомих, ОСОБА_1 пояснює їм свої дії по керуванню транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння тим, що «сів за кермо аби швидко перепаркувати автомобіль» (22:35:00);

3) факт керування підтверджується складенням постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з якої вбачається, що ОСОБА_1 керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті;

4) при спілкуванні по телефону ОСОБА_1 пояснює своєму співрозмовнику причину своєї зупинки, яка узгоджується із фабулою постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме «не включив поворотники» (23:02:50);

5) жодного разу на місці події ОСОБА_1 не вказував поліцейським на обставину того, що він не керував транспортним засобом. Вказаний довід з`явився вже в суді.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та правомірно був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу також на суперечливість доводів скаржник, який одночасно заперечує факт керування транспортним засобом та вказує на безпідставність його зупинки, що свідчить про створення штучних підстав для оскарження постанови суду першої інстанції, які є необґрунтованими та надуманими.

Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянт про відсутність у матеріалах справи доказів того, що прилад «Драгер» має відповідний сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, та відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З відеозапису не вбачається вимоги ОСОБА_1 щодо надання таких документів, а тому доводи про їх недолучення до матеріалів справи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку огляду на стан сп`яніння, що виявилися у ненаправленні ОСОБА_1 на огляд до лікаря-нарколога після його незгоди із результатами приладу «Драгер» апеляційний суд відхиляє як надумані та безпідставні, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був згоден із результатами приладу «Драгер», про що в тому числі свідчить його підпис на чеку № 1009 (а. с. 2)(22:55).

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Апеляційний суд також наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та чеком з приладу «Драгер», вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Кочкарьова Сергія Валерійовича, - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Суддя О. В. Желепа