Справа № 175/5857/24
Провадження № 3/175/2965/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Заборський В.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, працюючого водієм в ПП «ЗІГФРІД-М», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №447978 від 09.03.2024, водій ОСОБА_1 09.03.2024 о 16-05 год. біля буд. 61 на вул. Центральній в смт. Обухівка Дніпропетровської області керував транспортним засобом «БАЗ» А079.14, реєстраційний номер НОМЕР_1 , став учасником ДТП, здійснивши зіткнення з транспортним засобом «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, вину не визнав та пояснив, що під час руху не відчув та не побачив контакту з автомобілем «Skoda», а тому місце пригоди не залишав. Лише коли водійка ОСОБА_2 перекрила йому рух, він від неї дізнався, що став учасником ДТП.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.11 КУпАП).

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Згідно ст.ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2.10 А Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 122-4 КУпАП, є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №447978 від 09.03.2024 за ст.122-4 КУпАП, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №449465 від 09.03.2024 за ст.124 КУпАП, схему місця ДТП, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , фототаблиці та рапорт інспектора СРПП ВП №8 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Кондика Г.В..

Будь - яких інших доказів (пояснень свідків, фото, відео, тощо), які могли б підтвердити, що водій ОСОБА_1 , усвідомлюючи свою причетність до ДТП, залишив місце пригоди, матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_1 в день ДТП надав письмові пояснення, в яких також зазначив, що не відчув моменту зіткнення транспортних засобів, тому і не зупинявся.

За таких обставин, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є не доведеним. Суд зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Барбера, Мессегу і Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вищевикладене свідчить про те, що особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 9, 10, 122-4, 245, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя В. О. Заборський