Номер провадження: 33/813/963/24
Номер справи місцевого суду: 501/4978/23
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №169455 від 10.11.2023, 21.10.2023 о 11 годині 15 хвилин, за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 23, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen", номерний знак " НОМЕР_1 " не дотримався безпечного бокового інтервалу з транспортним засобом марки «Mitsubishi», номерний знак " НОМЕР_2 ", який був припаркований на вул. Пантелеймонівський, навпроти магазину "Абсолют", в результаті чого допустив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимогип. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбаченаст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №169456 від 10.11.2023, 21.10.2023 о 11 годині 15 хвилин, за адресою м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 23 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen", номерний знак " НОМЕР_1 ", вчинив ДТП з транспортним засобом марки «Mitsubishi», номерний знак " НОМЕР_2 ", після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимогип. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбаченаст. 122-4 КУпАП.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності:

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост.122-4КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строком на один рік.

В порядку статті 36 КУпАП визначено остаточне покарання ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Не погодившись з наведеною постановою суду, 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року було повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не була підписана ОСОБА_1

01 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року, скасувати вказану постанову в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та звільнити від сплати судового збору, в іншій частині залишити без змін.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувану постанову суду він отримав лише 29 січня 2024 року, після чого подав апеляційну скаргу, проте постановою Одеського апеляційного суду від15 лютого 2024 року вищевказану апеляційну скаргу було повернуто йому, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не була підписана ним. Про вказану постанову апеляційного суду ОСОБА_1 стало відомо з ЄДРСР лише 29 лютого 2024 року, після чого він одразу, а саме 01 березня 2024 року звернувся повторно до суду із даною апеляційною скаргою на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він не визнає свою вину за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку із тим, що не мав умислу на залишення місця автотранспортної пригоди, так як не почув, що зачепив інший автомобіль. Також не погоджується з суворістю накладеного на нього стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом, оскільки перевезення пасажирів є його єдиним видом заробітку. Згідно свідоцтва про хворобу №99/120, має обмеження щодо трудової діяльності, що також підтверджується довідкою військово лікарської комісії. На його утриманні перебуває дружина, донька та він сплачує аліменти в розмірі від усіх доходів по рішенню Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.09.2014 по справі №509/3596/14-ц, тому покарання у виді застосування до нього штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян було б справедливим та достатнім.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що з відеозапису вбачається, що він був за рулем мінівена з пасажиром, виконував розворот, під час якого його автомобіль зачепив лакокрасочний рівень автомобіля потерпілого, проте оскільки він робив розворот, тому це було не значне чіпляння та із-за значних габаритів його машини, контакт з автомобілем потерпілого на собі ні він, ні його пасажир не відчули. Якщо б він знав, що скоїв ДТП, він би зупинився і обов`язково вийшов з автомобіля, щоб подивитися на спричинену шкоду.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.04.2024 з`явився ОСОБА_1 , який щиро розкаявся та наполягав, що позбавлення посвідчення водія позбавить його права працевлаштування. Потерпілий ОСОБА_2 також з`явився в суді апеляційної інстанції, зазначив, що ніяких претензій до ОСОБА_1 не має.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.і 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що з повним текстом оскаржуваної постанови суду представник ОСОБА_1 адвокат Котик М.Ф. був ознайомлений лише 24.01.2024, після чого 07.02.2024 ним була подана апеляційна скарга, яка постановою Одеського апеляційного суду від 15.02.2024 була повернута йому, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не була підписана ОСОБА_1 . Про вказану постанову апеляційного суду ОСОБА_1 стало відомо з ЄДРСР лише 29.02.2024, після чого він одразу, а саме 01.03.2024 року звернувся повторно до суду із даною апеляційною скаргою на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п 2.10.а Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Судом першої інстанції було досліджено протоколи про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 169455, серії ДПР18 № 169456 від 10.11.2023, письмові поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , схему ДТП та відеозапис події, яка мала місце 21.10.2023.

Отже, вина ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена статтями 122-4, 124 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не заперечує свою вину за вчинене діяння, передбачене ст. 124 КУпАП, проте категорично не погоджується з мірою призначеного покарання за порушення ним п. 2.10 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

В обґрунтування вказаних доводів зазначає, що він не мав умислу на залишення місця автотранспортної пригоди, так як не почув, що зачепив інший автомобіль, зокрема ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що з відеозапису вбачається, що він був за рулем мінівена з пасажиром, виконував розворот, під час якого його автомобіль зачепив лакокрасочний рівень автомобіля потерпілого, проте оскільки він робив розворот, тому це було не значне чіпляння та із-за значних габаритів його машини, контакт з автомобілем потерпілого на собі ні він, ні його пасажир не відчули. Якщо б він знав, що скоїв ДТП, він би зупинився і обов`язково вийшов з автомобіля, щоб подивитися на спричинену шкоду.

Крім того, ОСОБА_1 також не погоджується з суворістю накладеного на нього стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом, оскільки перевезення пасажирів є його єдиним видом заробітку. Згідно свідоцтва про хворобу №99/120, має обмеження щодо трудової діяльності, що також підтверджується довідкою військово лікарської комісії. На його утриманні перебуває дружина, донька та він сплачує аліменти в розмірі від усіх доходів по рішенню Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.09.2014 по справі №509/3596/14-ц, тому покарання у виді застосування до нього штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян було б справедливим та достатнім.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди та ін.

Оскільки наведений у ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не є вичерпним, суддя при накладенні адміністративного стягнення може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не передбачені цією статтею.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині призначення покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 під час складення протоколів про адміністративні правопорушення не заперечував свою причетність до ДТП та залишення місця ДТП про що і зазначив в своїх поясненнях, був у них послідовний, визнав свою вину в суді першої інстанції.

Санкцією ст. 122-4 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Санкцією ст. 124 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Види адміністративних стягнення закріплені у частині 1 ст. 24 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відтак, більш серйозне правопорушення з числа вчинених ОСОБА_1 є правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, санкція якої передбачає в тому числі адміністративний арешт, який виходячи з ієрархії адміністративних стягнень, є більш суворим покаранням, ніж ті, які передбачені санкцією ст. 124 КУпАП.

Отже, адміністративне стягнення має бути накладене в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, якою передбачені альтернативні види стягнень, а саме:

-накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

-або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років,

-або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Суд першої інстанції, застосовуючи стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік послався на характер вчинених правопорушень, особу правопорушника та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Разом з тим за наявності альтернативного виду стягнення у виді штрафу, суд, належним чином, в постанові не обґрунтував підстав для обрання йому стягнення суворішого, у виді саме позбавлення права керування транспортним засобом.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника найбільш суворого виду адміністративного стягнення, є необґрунтованим.

Встановлено, що перевезення пасажирів є єдиним видом заробітку ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про хворобу №99/120, має обмеження щодо трудової діяльності, що також підтверджується довідкою військово лікарської комісії. На його утриманні перебуває дружина, донька та він сплачує аліменти в розмірі від усіх доходів по рішенню Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.09.2014 по справі №509/3596/14-ц. До адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП ОСОБА_1 раніше не притягувався.

Під час розгляду справи судом першої інстанції дані обставини не враховані та належним чином не перевірені.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є надто суворим за викладених обставин.

Так, згідно із ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 може бути підданий штрафу за санкцією ст. 122-4 КУпАП, за більш серйозне правопорушення, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення правопорушень.

При цьому, при накладенні на ОСОБА_1 стягнення, апеляційний суд враховує особу правопорушника, те, що дані правопорушення ним вчинено вперше, раніше до адміністративної відповідальності, за такої категорії правопорушення, він не притягувалася, вину визнав, потерпілий ОСОБА_2 , претензій до ОСОБА_1 немає, про що зазначив у своїх остаточних поясненнях.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе змінити ОСОБА_1 захід стягнення в межах, передбаченою санкцією ст.122-4 КУпАП і застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року змінити в частині призначеного адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 122-4, 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова