ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2988/24

Провадження № 33/4820/240/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Гуменюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , приватного підприємця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито.

За постановою суду, ОСОБА_1 , порушив порядок проведення розрахунків із споживачами, а саме: 17 січня 2024 року, о 14 год. 00 хв., перебуваючи в кіоску в ТЦ «Грильяж», що по вул. Інститутській, 12А, в м. Хмельницькому, здійснив продаж телефону «Iphone 12 Pro 128 GB», за ціною 20000 грн., без проведення через РРО, документ встановленої форми (фіскальний чек) не роздрукував та не видав, чим порушив п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просить поновити даний строк, постанову суду скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2024 отримав лише 20.02.2024 та на проголошенні повного тексту рішення присутній не був.

Вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою і незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Зазначає, що суд не з`ясував повно та всебічно всі обставини справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Звертає увагу на те, що суд у рішенні зазначив, що він у судовому засіданні вину визнав, але це не відповідає дійсності.

Апелянт вважає, що він не підлягає притягненню до відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки в його діях відсутня подія правопорушення, а матеріали не містять доказів його вини.

Стверджує, що при оформленні ним товару, під час заповнення гарантійного листа, та не дочекавшись закінчення оформлення процедури продажу телефону, працівники ДПС, показавши посвідчення, припинили процедуру купівлі продажу, забрали кошти у розмірі 20 000 грн. та перейшли до процедури оформлення акту перевірки. При цьому, здійснювали на нього психологічний тиск та запевняли його, що у разі визнання ним вини, він мінімізує покарання, а невинуватість свою в судовому засіданні не доведе.

Вказує, що не мав можливості звернутися за правничою допомогою, оскільки працівники ДПС будь яким чином почали обмежувати його у доступі до телефону, тому він фактично був змушений надати пояснення, які не відповідають дійсності.

Також посилається на те, що під час здійснення перевірки він здійснив продаж іншого товару покупцю. Цей продаж товару був здійснений при працівниках ДПС та жодних зауважень чи порушень ними зафіксованого не було. Зазначає, що при складанні акту перевірки працівники ДПС жодних ухилень від сплати податків не зафіксували.

Вважає, що зазначені дії працівників ДПС були покликані безпосередньо спровокувати його на порушення процедури продажу товару.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Гуменюк А.П., на підтримання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та з посиланням на зазначені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційна скарга до задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи, судовий розгляд відбувся 07 лютого 2024, повний текст постанови проголошений за відсутністю учасників судового розгляду даної справи та технічної фіксації. Копія постанови суду не була направлена на поштову адресу ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цей строк ОСОБА_1 слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин.

Суд першої інстанції з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, з дотриманням вимог закону, порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, при зазначених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується даними, жодним чином не спростованими ОСОБА_1 та його захисником, акту фактичної перевірки від 17.01.2024 року реєстраційний №845/22-01-07-05/ НОМЕР_1 , з яких вбачається, що у кіоску ТЦ «Грильяж», що по вул.Інституській,12А, в м.Хмельницькому, ОСОБА_1 здійснено продаж телефону «Iphone 12 Pro 128 GB», за ціною 20000 грн., без проведення через РРО, документ встановленої форми (фіскальний чек) не роздруковано та не видано (а.с.3-4).

Даними пояснень ОСОБА_1 від 17.01.20224 про те, що ним у кіоску ТЦ «Грильяж», що по вул.Інституській,12А, в м.Хмельницькому, було реалізовано вживаний телефон «Iphone 12 Pro 128 GB», за ціною 20000 грн., розрахунок відбувався у готівковій формі, після чого ним не було видано фіскальний чек, у зв`язку з тим, що у програмі був збій (а.с.5).

Даними протоколу про адміністративне правопорушення №235/10/22-01-07-05 від 17.01.2024 про те, що ОСОБА_1 порушено порядок проведення розрахунків із споживачами, в частині невидачі розрахункового документа (фіскального чека), при реалізації мобільного телефону «Iphone 12 Pro 128 GB», по ціні 20000 грн., розрахунковий документ встановленого зразка (фіскальний чек) не роздруковано та не видано, чим порушено п.1,2 ст.3 р. ІІ Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями, та вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1КУпАП (а.с.6).

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що в його діях відсутня подія правопорушення, а в матеріалах справи докази, позбавлені підстав.

Так, об`єктом правопорушень, передбачених статтею 155-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері здійснення розрахункових операцій; об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг 2) порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Обидва склади формальні.

Суб`єктивна сторона правопорушень характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Суб`єктами правопорушень можуть бути особи, які відповідно до своїх функціональних обов`язків здійснюють розрахункові операції, а також посадові особи, до компетенції яких належить організація здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно з приписами п.п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.

Отже, ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст. 155-1 КУпАП.

Крім того, вищезазначені докази, у своїй сукупності, вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Об`єктивних даних, які б вказували на відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 або викликали сумнів в матеріалах справи не встановлено.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що на нього працівниками ДПС було здійснено психологічний тиск, обмеження у доступі до отримання правової допомоги та схилення надати пояснення, які не відповідають дійсності, провокацію, не приймаються до уваги апеляційним судом, так як ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано відповідних доказів того, що зазначені дії були вчиненні працівниками ДПС та ними оскаржено такі дії, у встановленому порядку, до відповідних органів. Крім того, ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав у письмових поясненнях та підтвердив у суді першої інстанції, що не дає підстав для сумнівів, про які зазначено в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому апеляційний суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку апеляційного суду, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про звільнення останнього від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, із закриттям провадження, а тому відсутні підстави для закриття провадження в справі, за відсутності в діях особи притягнутої до адміністративної відповідальності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, в чому намагається переконати суд апелянт.

В процесі апеляційного розгляду ОСОБА_1 повністю забезпечені та відновлені права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватися допомогою захисника, подавати докази, тощо.

Ставлячи питання про скасування постанови, особа притягнута до адміністративної відповідальності та її захисник, конкретних фактів порушення її прав та законних інтересів податковими органами та суддею не навели, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.