Справа № 755/3825/24
Провадження №: 3/755/1846/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2024 р. суддя Дніпровського районного суд м. Києва Дзюба О.А., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва від Управління патрульної поліції у м. Києві надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 218196 від 18.02.2024, ОСОБА_1 18.02.2024 о 03 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Березняківській, 30-А, керував автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився зі згоди водія ОСОБА_1 на місці зупинки у встановленому законом порядку. Результат огляду 1,76 проміле. Подія фіксувалася на бодікамери 473484, 472119.

Своїми діями водій порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляд справи.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Філіним Е.В. до суду подано заяву в якій просить провести розгляд у його відсутності та у відсутності ОСОБА_1 .

Крім цього, представником ОСОБА_1 - адвокатом Філіним Е.В. до суду подано клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, а наявні в матеріалах справи докази ніяким чином не доводять його вини, оскільки відсутній відеозапис який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також вказано, що інспектором поліції було допущено порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, натомість військова служба правопорядку викликана не була.

Суд, дослідивши матеріали справи та вивчивши клопотання про закриття провадження у справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 2.9 (а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 інкриміновано порушення положень п. 2.9 (а) ПДР України, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 7 Розділу ІІ «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до чек-результату тестування ОСОБА_1 на алкоголь № 5584 від 18.02.2024, результат тесту 1,76 % проміле.

З переглянутого судом відеозапису долученого до матеріалів справи убачається, що інспектором поліції при спілкуванні з ОСОБА_1 неодноразово акцентувалася увага на тому, що останній керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, натомість ОСОБА_1 жодних заперечень з цього приводу не надходило. В свою чергу, на відеозаписі убачається, що ОСОБА_1 неодноразово просив інспектора поліції обійтися без проведення огляду на стан сп`яніння та увійти в його положення, оскільки він приїхав на автомобілі через неможливість викликати таксі під час комендантської години. Лише після того, як інспектором поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога, ОСОБА_1 вказав, що в такому випадку точно буде встановлено, що він знаходиться у стані сп`яніння та вже в подальшому сказав інспектору, що він не був за кермом.

Таким чином, аналізуючи переглянутий судом відеозапис із доводами викладеними у клопотанні про закриття провадження у справі, суд приходить до переконання, що така поведінка ОСОБА_1 була направлена на уникнення відповідальності за керування автомобілем у стані сп`яніння, позаяк, як зазначалося вище, ОСОБА_1 було вказано на конкретну причину, якою було обумовлено необхідність керуванням ним автомобілем.

В частині обґрунтування клопотання щодо порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , виходячи з його статусу як військовослужбовця, що вимагало проходження огляду відповідно до положень ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

В свою чергу, матеріали справи не містять даних про те, що у визначений в протоколі час ОСОБА_1 перебував під час виконання обов`язків військовослужбовця. За таких обставин, порядок огляду ОСОБА_1 , який не перебував під час виконання обов`язків військової служби, та який керував транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння здійснювався в загальному порядку встановленому нормою ст. 266 КУпАП, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 такий порядок порушений не був.

Відповідно до конструкції норми ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, закрема судів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права є висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевказану норму ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», посилання у клопотанні про закриття провадження у справі на висновки Вінницького апеляційного суду викладені у постановах за результатами розгляду адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП, жодним чином не мають значення для розгляду даного адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 та не впливають на висновки суду щодо досліджених доказів та встановлених судом обставин адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис долучений до протоколу та чек результат тестування на алкоголь № 5584 від 18.02.2024 з результатом тесту 1,76 %, оцінивши взаємозв`язок доказів та їх достатність, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 (а) ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 130 КУпАП, є доведеною в повній мірі та нічим не спростовується.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В силу ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин які б пом`якшували або обтяжували відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

За викладених обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, наявні дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, який згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на день розгляду справи становить 605,60 грн.

Керуючись ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд-

постановив:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Філіна Едуарда Володимировича про закриття провадження у справі - відмовити.

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя О.А. Дзюба