Постанова

Іменем України

02 січня 2024 року

смт Краснопілля

Справа № 578/1632/23

провадження № 3/578/41/24

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді КОСАР А. І. розглянув у приміщенні суду в смт Краснопілля Сумського району Сумської області справу про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

особа, щодо якої розглядається справа:

ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Хмелівка Сумський район Сумська область Україна; громадянство: України; РНОКПП: НОМЕР_1 ; Паспорт грмадянина України:документ 007306032 від 24.12.202 Орган що видав:5918; місце роботи (служби): за протоколом не працює; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , притягувався до адміністративної відповідальностіза частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

та установив:

03.11.2023 до Краснопільського районного суду Сумської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 /далі по тексту також ОСОБА_2 / за частиною 2 статті173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі по тексту також КУпАП/, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Косар А. І.

На засідання суду ОСОБА_2 не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений у визначений законодавством спосіб (смс повідомлення). В матеріалах справи наявна заява від 26.12.2023 про розгляд адміністративної справи без його участі. З правопорушенням згодний, з потерпілою примирився, претензій врна до нього не має. Обіцяє що такого більше не буде.

Відповідно до статті 268 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, не є обов`язковою.

Суддя уважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у ній доказів за правилами статті 268 КУпАП.

На підтвердження обставин викладених у протоколі та гіпотетичної винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, поліцейський надав такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАД№ 063625 від 31.10.2023, з якого слідує, що31.10.2023близько 11:00 год. гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: облаяв нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою;

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_3 , з якого слідує, що 31.10.2023 за місцем проживаня син ОСОБА_2 виражався у її адресу нецензурною лайкою, погрожував кинути стільці;

- письмове пояснення від ОСОБА_3 , з якого слідує, що 31.10.2023 близько 11:00 год. між нею та сином ОСОБА_2 за місцем їх спільного проживання виникла словесна сварка, в ході якої останній облаяв її, погрожував фізмчною розправою, а саме погрожував кинути в неї стільцем. Уважала, що він вчинив по відношенню до неї дії прихологічного характеру, тобто домашнє насильство;

-письмове пояснення від ОСОБА_2 , з якого слідує, що він проживає разом з матір`ю однією сім`єю. 31.10.2023 за місцем cпільного проживаня між ними виникла словесна сварка, в ході якої він облаяв її та погрожував фізичною розправою;

- Постанову суду від 28.07.2023, з якої слідує, що на ОСОБА_2 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу. Судове рішення набрало законної сили 08.08.2023 та звернуто до виконання.

Дослідивши в сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення також матеріали справи, суд доходить до переконання щодо наступного.

Відповідно до вимог стст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 173-2 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з даних порушень.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У даному випадку, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_3 психологічне насильство, а саме, виражався нецензурною лайкою в її сторону та погрожував фізичною розправою.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі по тексту Закон).

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, повязаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Тож, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд доходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, позаяк, у останнього був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт.

Про виниклі неприязні відносини між учасниками конфлікту, свідчать письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно - наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі психічне насильство в сім`ї , із числа передбачених статтею 1 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Та у цьому випадку у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні наслідкі дій ОСОБА_2 та кваліфікуюча ознака «вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з даних порушень», а, відтак, доводи уповноваженого поліцейського про вчинення ОСОБА_2 правопорушення за частиною 2 статті 173-2 КУпАП грунтуються на припущеннях, що прямо суперечить статті 62 Конституції України.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У звязку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень статті 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

При цьому, суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_3 хоча й містять у собі посилання на завдання шкоди її психічному здоров`ю, однак, в чому саме полягала така шкоди, зокрема, є незрозумілим.

Тобто, суд не встановив наявності у ОСОБА_2 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_3 .

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 цього Кодексу.

Керуючись статтями 247, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

Постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення правопорушення Серія ВАД № 063625 від 31.10.2023 стосовно ОСОБА_4 за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі пункту 1 статті 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, а також потерпілим протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області.

Суддя А. І. КОСАР