ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/602/24

Провадження № 33/4820/307/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відео конференції за участю секретаря Мельничук К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

За постановою суду ОСОБА_1 11.03.2024 р. о 08:40 год. в смт. Ярмолинці по вул. Захисників України, 69, Хмельницького району Хмельницької області, керував автомобілем Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 6810, тест №162, результат 0.37 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову суду вважає такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права та без з`ясування фактичних обставин справи.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на захист, оскільки справа розглянута у його відсутність, чим позбавлено його право надавати пояснення та докази по справі.

Апелянт вказує, що брав участь у боях захищаючи Батьківщину, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я з 04.03.2024 по 15.03.2024 перебував на лікуванні у Ярмолинецькій районній лікарні, далі амбулаторно, алкоголю не вживає та приймає ліки і по теперішній час. Ці обставини пояснював поліцейським при проходженні огляду.

Стверджує, що показники технічного приладу, за допомогою якого проводився огляд, викликають сумнів в їх достовірності, оскільки пройшов міжповірочний інтервал його калібрування. Як наслідок, роздруківка приладу «Drager Alcotest 6820», з результатом огляду 0,37 ‰ є недопустимим доказом.

Сам прилад «Drager Alcotest 6820», за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, проте прилад «Drager Alcotest 6810», вказаний у постанові суду першої інстанції, в даний перелік не внесений.

При проходженні ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції не було надано сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Більше того, не надано апелянту і копії акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а копія самого протоколу про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення нечитабельна, без видимості тексту.

Водночас, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року, оскільки вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважної причини.

Вказує на те, що згідно протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАп, судовий розгляд означених матеріалів було призначено на 10 год. 26 березня 2024 року. Проте, прийшовши у вказаний час до Ярмолинецького районного суду, стало відомо, що дана справа розглянута 20 березня 2024 року, про що апелянта не було повідомлено. Цього ж дня, повернувшись додому, працівником пошти через його матір була вручена повістка з викликом до суду на 20 березня 2024 року. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 26 березня 2024 року.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Мотиви суду

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи в судовому засіданні ОСОБА_1 присутнім не був, оскільки судове засідання відбулось раніше вказаної дати у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме 20 березня 2024 року, про що він вчасно не був повідомлений. Копію оскаржуваної постанови суду апелянт отримав 26 березня 2024 року.

Враховуючи наведене, вважаю, що строк на подачу апеляційної скарги у даному провадженню пропущений з поважних причин, тобто по незалежним від ОСОБА_1 причинам, а тому має бути поновленим.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №405717 від 11.03.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.03.2024 р. о 08:40 год. в смт. Ярмолинці по вул.Захисників України, 69, Хмельницького району Хмельницької області, керував автомобілем Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 6810, тест №162, результат 0.37‰, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР (а.с. 1);

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 , пройшов огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 6820, у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя (а.с. 2);

- роздруківки з технічного приладу Drager Alcotest 6820, з якої вбачається, що 11.03.2024 року ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,37 проміле (а.с. 2);

- відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, що додані на диску до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 405717 від 11.03.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу DragerAlcotest 6820, результат тесту 0,37 ‰. З результатом тесту ОСОБА_1 погодився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився (а.с. 7).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються наведеними доказами.

Апеляційний суд виходить з того, що права, передбачені ст. 268 КупАП давати пояснення, висловлювати свою правову позицію, подавати докази, приймати участь в їх дослідженні та ін.. були відновлені під час апеляційного перегляду провадження. В Апеляційному суді ОСОБА_1 була надана можливість довести свою невинуватість у вчиненому правопорушенні, висловити свої доводи щодо обставин провадження, висловлювати правову позицію а також скористатись правовою допомогою захисника. ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні апеляційного суду, надавав свої пояснення та заперечення, однак доказів які б підтверджували його невинуватість не надав.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що право на захист ОСОБА_1 було відновлено апеляційним судом, чим він і скористався.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що останнє калібрування алкотестера Drager було 15.06.2024 року, а подія відбулася 11.03.2024 року, тобто 9 місяців тому, що є недопустимим відповідно до інструкції експлуатації газоаналізатору Драгер 6820, якою передбачено калібрування кожні шість місяців, є помилковими, оскільки відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 №1747, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за №1417/29547 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлені міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, а саме для Газоаналізаторів - один рік.

Наявна в матеріалах справи роздруківка з технічного приладу «DragerAlcotest» є належним та допустимим доказом, оскільки отримана у встановленому законом порядку та підтверджує перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Твердження ОСОБА_1 про те, що прилад «Drager Alcotest 6820», за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, проте прилад «Drager Alcotest 6810», вказаний у постанові суду першої інстанції, в даний перелік не внесений не є визначальними і не беруться судом до уваги, оскільки, судом першої інстанції під час написання постанови була допущена очевидна описка щодо назви приладу, яка не вливає на результат огляду.

Відповідно до п.4 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Разом з тим, жодних вимог про надання вказаних вище документів на ознайомлення від ОСОБА_1 працівникам поліції не поступало, підтвердженням чого є відеозапис події правопорушення, тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Окрім цього, Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не вимагає від останніх долучати до матеріалів адміністративної справи свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, сертифікат відповідності, дозвіл на застосування приладу «Drager», що не виключає можливості суду як першої, так і апеляційної інстанції перевірити їх наявність та відповідність, що було зроблено судом та отримано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/1245 від 17.05.23 року.

Апеляційні твердження про те, що працівниками поліції не надано ОСОБА_1 копії акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на увагу апеляційного суду не заслуговують, оскільки вказане жодним чином не впливає на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Що стосується посилання апелянта на те, що вручена працівниками поліції копія протоколу про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення нечитабельна, без видимості тексту, то апеляційний суд не бере таке до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, результат тесту 0.37‰, про що працівниками поліції складено відповідний протокол. Отже, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, в ході якої працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП. Отже, ОСОБА_1 знав і розумів зміст інкримінованого йому правопорушення, за захистом своїх прав відповідно і звернувся до апеляційного суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутись до органів, якими складено протокол про адміністративне правопорушення задля отримання копії такого належної якості.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними та необґрунтованими, а тому не беруться до уваги та не можуть бути підставою для зміни чи скасування постанови суду.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порядку ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозаписах. Порушень вимог ст.256 КУпАП не встановлено,а відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Отже, судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАПу виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає,що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя: