БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/590/24
Провадження № 3/497/277/24
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.03.2024 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,
особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Болградського району, Одеської області, громадянина України, одруженого, утриманців не має, не інваліда, пенсіонера, працює водієм в ТОВ «БТК «Агро», який зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1998 року, РНОКПП НОМЕР_2
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2024 року серії ВАБ №935724 (надалі - протокол), складеного СРПП Болградського РВП ГУНП в Одеській області, старшим сержантом поліції Константиновим І.С. відносно ОСОБА_1 вбачається, що: «28.02.2024 року о 07:35 годині громадянин ОСОБА_1 в с.Кубей по вул. Руссєва на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_3 здійснював пасажирські перевезення без реєстраційних та дозвільних документів, а саме без ліцензії на даний вид діяльності та не зареєстрований в якості ФОП» чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 ст.164 КУпАП.
Особа відносно якої складено протокол ОСОБА_1 винним себе не визнав. В судовому засіданні пояснив, що в його діях немає порушень, так як він є офіційно працевлаштованим водієм в ТОВ «БТК «Агро». Транспортний засіб на якому він здійснює перевезення згідно договору наданий ним в оренду ТОВ «БТК «Агро» для здійснення перевезень працівників підприємства на роботу на виноградники.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Нормами ч.1 ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, який повинен встановлюватись на підставі відповідних доказів, що стверджують не тільки наявність правопорушення, а й вини особи у його вчиненні.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Однак, дані матеріали справи встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідають та не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення вимог чинного законодавства.
Згідно фабули правопорушення, сформованої у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ N 935724 від 28.02.2024 р. «28.02.2024 року о 07:35 годині громадянин ОСОБА_1 в с.Кубей по вул. Руссєва на автомобілі марки «MERSEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_3 здійснював пасажирські перевезення без реєстраційних та дозвільних документів, а саме без ліцензії на даний вид діяльності та не зареєстрований в якості ФОП».
Диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а також без отримання дозволу, інший документ дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім застосування принципу мовчазної згоди
Головною умовою виникнення відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності.
Положенням п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензування підлягають саме щодо господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародне перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Згідно статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно зі статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна. Суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у ГК України та інших законах.
Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Згідно із п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, будь-яка операція особи, яка підлягає реєстрації як суб`єкт підприємницької діяльності, як платник відповідних податків, повинна бути спрямована на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому, економічний ефект не обов`язково повинен спостерігатися негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.
Отже, незалежно від наявності чи відсутності мети отримання прибутку господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюються самостійно (ініціативно) та систематично. Саме у разі здійснення такої господарської діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа підприємець (ст. 58 ГК України). За відсутності в діяльності особи щодо реалізації продукції ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже і про обов`язок особи зареєструватися як суб`єкт господарювання.
У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Згідно зі статтею 20 ч. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року N 222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.
Оскільки норма статті 164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі обов`язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку, на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 N 222-VIII.
Між тим, згідно з протоколом серії ВАБ № 935724 від 28.02.2024 року, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що здійснював перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чим порушив ч. 1ст. 164 КУпАП, та в фабулі протоколу немає посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку.
З огляду на зазначене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 164 ч.1 КУпАП при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів) її самостійність, ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.
Об`єктивна сторона цього складу адміністративного правопорушення може полягати у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання (у межах фабули протоколу про адміністративне правопорушення).
Встановлюючи склад цього адміністративного правопорушення, суд встановлює також суб`єкта його вчинення, яким може бути як громадянин так і посадова особа, до службових обов`язків якої віднесено забезпечення установлених правил у сфері господарської діяльності, а також вину такого суб`єкта у формі умислу чи недбалості.
Як передбачено ч. 1 ст. 58 ГК України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» - систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів здійснюється протягом календарного року не менш ніж три рази. У такому випадку громадяни зобов`язані зареєструватись як суб`єкти підприємництва. При невиконанні останньої вимоги настає відповідальність за ст. 164 КУпАП.
Виходячи з фабули правопорушення за ст. 164 ч.1 КУпАП інкримінованого ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 935724 від 28.02.2024 року, йому інкриміновано перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чим порушив ч.1 ст.164 КУпАП.
Зважаючи на наведене, суд зазначає, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.164 ч.1 КУпАП доказів, що ОСОБА_1 цією діяльністю займався систематично, не менше трьох разів протягом одного календарного року, не містить. Лише пояснення ОСОБА_1 , про те що він здійснює перевезення пасажирів на своєму авто, недостатньо для підтвердження систематичності таких дій.
Із довідки ТОВ «БТК АГРО» №5 від 23.02.2024, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює у товаристві ТОВ «БТК «Агро» водієм із 23.02.2024 (наказ на прийом №5-к 2024 р.), що у свою чергу є підтвердженим доказом того, що останній не є автомобільним перевізником, тобто не повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені оцінити контроль на автомобільному транспорті ліцензію на надання відповідних послуг (а.с.7зворотна сторона).
Так згідно договору оренди транспортного засобу № 23 укладеним між ТОВ «БТК «АГРО» та фізичною особою ОСОБА_1 предметом, якого є транспортний засіб «MERSEDES-BENZ» 614, д.н.з. НОМЕР_3 рік випуску 1997 року, право власності на який підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 виданим в м. Болград Центром ДАІ 5106 в Одеській області 25.10.2014 року останній має право використовувати для перевезення пасажирів та регулярних рейсів.
Окрім цього, ОСОБА_1 надав суду:
-медичну довідку серії ЯЯУ №193624 від 31.012024 року зі строком дії 31.01.2025 року (а.с.23);
- поліс №АТ/5158349 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 21.01.2024 року до 20.07.2025 року щодо транспортного засобу «MERSEDES-BENZ» 614, д.н.з. НОМЕР_3 , рік випуску 1997 року (а.с.24).
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів на цілком законних підставах як водій, перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «БТК «АГРО».
Також, суд враховує і те, що навіть у випадку доведеності одноразового перевезення пасажирів без одержання ліцензії, як суб`єкта господарювання, такі дії ОСОБА_1 не можуть кваліфікуватись як заняття господарською діяльністю, так як такі дії мають носити систематичний характер, оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 ГК) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв`язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачяться цим судом в розумінні цілей застосування Конвенції.
Кримінальний характер ст. 164 КУпАП в розумінні Конвенції та практики ЕСПЛ не викликає сумніву, а отже на дане провадження поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення).
Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини «поза розумним сумнівом», а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності бути негайно, детально проінформованою про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять гарантії справедливого судового розгляду в судах.
Поширення цих стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність дотримання особливих вимог щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у випадку визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали суду можливість спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому діянню покарання.
Суд вважає, що у даному провадженні по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 органом, уповноваженим на складання протоколу не надано суду достатньо належних, допустимих та переконливих доказів доведення його вини «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.
Також суд зазначає що, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Проте, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відсутні належні докази того факту, що останній дійсно здійснював господарську діяльність не будучи суб`єктом господарювання, фізичною особою-підприємцем, та за відсутності у нього належної ліцензії на здійснення пасажирських перевезень.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбаченіст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».
Положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного суд вважає, що в діях ОСОБА_2 не вбачається складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 62 Конституції України, ст.ст.9-11, 33, 44-3, 164, 221, 245, 247 п. 1, 251, 266, 283-285 КУпАП, суд,
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст судового рішення буде складено і проголошено о 10:00 годині 29.03.2024 року.

Суддя Кодінцева С.В.