Справа № 743/98/24 Головуючий у 1 інстанції Кравчук М. В.
Провадження № 33/4823/406/24
Категорія - ст. 173 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю особи, що притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , пенсіонера,

закрито провадження по справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Місцевим судом у оскаржуваній постанові зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 900196 від 17.01.2024 року , ОСОБА_1 29 грудня 2023 року, близько 08 год. 00 хв., за адресою: смт. Ріпки, вул. Святомиколаївська, 160А, в приміщенні комунального підприємства «Водопостач» ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, наніс два удари кулаком громадянину ОСОБА_2 , внаслідок чого порушив громадський порядок та спокій громадян

Не погодившись із рішенням суду, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та постанову нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, передбаченої ст. 173 КУпАП. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд формально підійшов до розгляду справи та не об`єктивно і не в повному обсязі дослідив матеріали справи, в тому числі не допитав всіх свідків по даній справі. Вказує, що зібрані по справі докази, свідчать про вчинення ОСОБА_1 протиправних дій по відношенню до нього, а також, акцентує увагу на тому, що дії останнього призвели до порушення діяльності підприємства, де відбувалась дана подія, що є ознакою хуліганства.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив її залишити без задоволення, а постанову суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги Закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Згідно ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

У розумінні положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу - особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.

У пункті 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к зазначено, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Також в абз. 2 п. 15 вищевказаної постанови зазначено, що за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Приймаючи оскаржувану постанову, суддя першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства, а має місце між останнім та працівниками комунального підприємства «Водопостач» довготривалий конфлікт з приводу відмови в укладенні договору на надання послуг, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 надавались пояснення щодо обставин, викладених у протоколі. При цьому, він зазначав, що неодноразово звертався до організації в інтересах громадськості з метою укладення договору на вивезення нечистот з приватних домоволодінь, на що йому в усній формі було відмовлено. Того дня він з`явився з тим же питанням, на що керівництвом підприємства було відмовлено. Зокрема, вказував, що він культурна людина, є членом ВТ «Просвіта ім. Т.Шевченка, був членом Ріпкинської Самооборони і жодної нецензурної лексики не вживав та вважав, що у даній справі він має мати статус потерпілого, а не порушника, про що також останній зазначав і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Із пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, слідує, що між ними та ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу відмови в укладенні договору на надання послуг.

Тобто, з обставин події вбачається особистий мотив посягання через довготривалі неприязні відносини з керівником підприємства та його працівниками, тому хуліганство, як правопорушення, виключається, оскільки конфлікт має місце без мотивів явної неповаги до суспільства.

Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства, в розумінні вимог ст. 173 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дії особи, відносно якої складений протокол, були зумовлені особистими мотивами, і не мали на меті порушення громадського порядку і спокою громадян.

Будь-яких фактичних даних, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке посягає на громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинив дрібне хуліганство, об`єктивна сторона якого передбачає посягання на суспільні відносини у громадських місцях, судом не встановлено, а наявні обставини у своїй сукупності переконливо свідчать про відсутність прямого умислу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на порушення громадського порядку чи спокою громадян.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були ретельно перевірені апеляційним судом, проте в ході розгляду не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови суду, яка є законною, вмотивовано, такою, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, у зв`язку з чим залишає її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року, якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач