П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 607/4196/24

27 березня 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2024 року о 01 год 10 хв. по вул. 15 Квітня, 1А у м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху для того щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався зі спеціалізованим причіпом «Taurаs», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_2 , який рухався попереду. У результаті дорожньотранспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ст. 124 КУпАП не визнав. Вказав, що в його діях відсутній склад правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП, оскільки він дотримався безпечної дистанції, швидкості руху. Вважає, що не мав змоги уникнути зіткнення, оскільки в іншого транспортного засобу, який рухався попереду нього не працювали стоп сигнали, при здійсненні повороту праворуч, водій не увімкнув відповідний покажчик повороту.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , прийшов до наступних висновків.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

В силу вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В силу вимог пункту 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями пункту 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Вимогами статті 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у порушені вищенаведених Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

-даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №630948 від 19 лютого 2024 року;

-схемою місця ДТП, яка сталася 19 лютого 2024 року о 01 год 10 хв. по вул. 15 Квітня, 1А у м. Тернопіль. На вказаній схемі ДТП зафіксовано місце розташування транспортних засобів «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 та «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався зі спеціалізованим причіпом «Taurаs», державний номерний знак НОМЕР_3 , місце зіткнення та інші обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена схема ДТП підписана потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Будь-яких заперечень щодо змісту вказаної схеми місця ДТП ОСОБА_1 при її складені не висловлював. Із вказаної схеми місця ДТП вбачається, що у транспортного засобу «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 наявні пошкодження: державного номерного знаку, лакофарбового покриття, переднього бампера, у транспортного засобу «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 : пошкодження фаркопа, а у спеціалізованого причіпу «Taurаs», державний номерний знак НОМЕР_3 , пошкодження лівого ліхтаря та задньої панелі причіпа;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 19 лютого 2024 року, згідно з якими останній повідомив, що він рухався транспортним засобом «Івеко», державний номерний знак НОМЕР_2 в місті Тернопіль в напрямку міста Рівне та вирішив зупинитися поблизу заправки ОККО. Включивши правий покажчик повороту, він розпочав зупинку та в цей момент відчув різкий удар в задню частину причіпа. Вийшовши з автомобіля він побачив, що в його причіп в`їхав транспортний засіб «Дачія Сандеро», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

-відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції.

Дослідивши в судовому засіданні вищенаведені докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що водій транспортного засобу марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України, зокрема не вибрав безпечної швидкості руху для того щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався зі спеціалізованим причіпом «Taurаs», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_2 , який рухався попереду.

Отже, суд дійшов висновку, що водієм ОСОБА_1 не було належним чином виконано вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України: водій не вибрав безпечної швидкості руху для того щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, який рухався попереду.

Відтак, порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, яка мала місце 19 лютого 2024 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав змоги уникнути зіткнення, оскільки в транспортного засобу «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався зі спеціалізованим причіпом «Taurus», державний номерний знак НОМЕР_3 не горіли стоп сигнали, не спростовують вищенаведених висновків суду та не виключають в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та порушення останнім вимог п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України.

Так, ОСОБА_1 як водій, зобов`язаний перш за все дотримуватися ПДР, в тому числі, здійснюючи рух транспортним засобом, зобов`язаний дотримуватися безпечної дистанції.

На думку суду, водій ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість виявити виникнення небезпеки для руху та/або перешкоди, а відтак в силу вимог п. 12.3 ПДР України, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Однак, вказаних вимог правил дорожнього руху України останній не виконав, що свідчить про наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та настанням ДТП, яка мала місце 19 лютого 2024 року.

Долучені ОСОБА_1 відеоматеріали не підтверджують факт несправності стоп сигналів в іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди саме на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Безпідставними також є доводи ОСОБА_1 про те, що саме в діях ОСОБА_2 наявні порушення вимог ПДР України, що і стало причиною ДТП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не складався та до суду не надходив.

Суд позбавлений можливості досліджувати обставини справи на предмет того, чи мають місце факти порушення ПДР України іншими учасниками, що призвели б до ДТП, оскільки розгляд адміністративних матеріалів здійснюється виключно в межах пред`явленого обвинувачення, котре, у даному випадку, сформульовано у протоколі відносно ОСОБА_1 , а також суд не може ініціювати розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП, адже у такому випадку неминуче перебиратиме на себе функції органу, уповноваженого законом на порушення такої процедури

У даній справі, суд вирішує лише питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відносно якого і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті 124 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 40-1, 124, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.М.Черніцька