Справа № 169/851/23
Провадження № 3/169/189/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року селище Турійськ

Суддя Турійського районного суду Волинської області Ковальчук О. В., розглянувши матеріали, які надійшли від сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч № НОМЕР_1 ,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

21 серпня 2023 року о 01 годині 46 хвилин ОСОБА_1 керував по вулиці Ковельській в селищі Турійськ Ковельського району Волинської області транспортним засобом - автомобілем марки «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9А Правил дорожнього руху. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився зі згоди порушника на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6810. Результат огляду 1,37 %.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Спрямував до суду заяву, просив судового не карати та не позбавляти права керувати транспортним засобом.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається судом за відсутності належним чином повідомленої особи, якщо від неї не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи. Враховуючи, те що ніяких клопотань на адресу суду про відкладення розгляду справи не надходило, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Крім того, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ № 073960 від 21 серпня 2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду якого проба позитивна, показник 1,37%, тестуванням на алкоголь за допомогою приладу Драгер алкотест 6810, письмовими поясненнями, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Citroen» 21 серпня 2023 року о 01 годині 46 хвилин. Зазначений транспортний засіб було зупинено працівниками поліції у зв`язку з порушенням коменданської години. Поліцейський, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 (запах алкоголю з порожнини рота), неодноразово пропонує йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або в найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився. Результат тесту позитивний 1,37 %. Крім того, під час відеофіксації порушник не заперечував факт вживання алкогольних напоїв, що на думку суду є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 .

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Своїми діями, які виразились керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно статті 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до статті 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставин, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно до статті 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно до статті 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно статті 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02 листопада 2004 року «Трегубенко проти України»).

Частина друга статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень частини другої статті 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

В Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані в заяві ОСОБА_1 обставини. Зокрема, факт перебування ним на військовій службі на посаді водія, і в разі позбавлення його права керування транспортними засобами, така обставина унеможливить виконання ним своїх посадових обов`язків щодо захисту держави в період воєнного стану.

Також, суддя враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують його відповідальність не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 вини (згідно відмітки та власноручного підпису в протоколі про адміністративне правопорушення про згоду із записом, який міститься в протоколі), особу правопорушника, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суддя вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без позбавлення права керування.

Санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Вважаю, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Враховуючи наведене, суддя вважає, що покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору у справах про адміністративні правопорушення встановлено в сумі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись статтями 1, 17, 24, 33, 34, 35, 40-1, 130, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме, в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

На підставі частини першої статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягнути подвійний розмір штрафу, який становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Ковальчук