Справа № 212/3735/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Козлов Д. О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає в АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

Представниками поліції ОСОБА_1 обвинувачується в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, на підставі складеного протоколу від 27 березня 2024 року, в якому зазначено, що 27 березня 2024 року об 22-13 год. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Geely» н. з. НОМЕР_1 по бул. М. Василевського біля буд. 9 в Покровському районі м. Кривий Ріг, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови та координації рухів; запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці), однак відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що було зафіксовано на відео реєстратори № 475129, 475130 та відео реєстратор Хіаомі, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР.

Також представниками поліції ОСОБА_1 обвинувачується в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, на підставі складеного протоколу від 27 березня 2024 року, в якому зазначено, що 27 березня 2024 року об 22-26 год. ОСОБА_1 біля буд. 9 по вул. Миколи Світальського в м. Кривий Ріг не виконувала неодноразові законі вимоги про припинення правопорушення, а саме зупинитись на місці зупинки, поводила себе нахабно та зухвало, а також шарпала працівників поліції, що зафіксовано на відео реєстратори № 475129, 475130.

Особі, що притягується до адміністративної відповідальності, були роз`яснені вимоги ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином.

Натомість, ОСОБА_1 надала суду письмові заперечення на складені відносно неї протоколи про адміністративні правопорушення, вказуючи, що поліцейські безпідставно підійшли до її автомобіля н/з НОМЕР_1 , коли він був зупинений біля господарчої будівлі АТ «Криворізька ТЦ», що поряд із будинком 29 по бул. М. Василевського Покровського району м. Кривого Рогу, де автомобіль залишався на ніч. Поліцейські за ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не конкретизували підставу перевірки документів, хоча правила дорожнього руху вона не порушила. Отже, вона не погоджувалась із такими діями поліцейських, тому намагалась захистити свої права, однак її затримали для встановлення особи, хоча вона не була зобов`язана надавати їм будь-які документи, застосувавши до неї фізичну силу, після чого її відвезли до відділку поліції, де вона, скориставшись своїми конституційними правами, відмовилась від підпису в складених відносно неї протоколах. Додавала, що вона перебувала з 25.03.2024 р. по 03.04.2024 р. на лікарняному через захворювання на ГРВІ. На підставі переліченого вказувала, що матеріали справи не містять доказів скоєння нею правопорушень, подія мала місце не по АДРЕСА_2 , в протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП зазначено не відповідний склад адміністративного правопорушення, тому вимоги поліцейських були не законні та протиправні, працівники поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального засобу їй не пропонували. Таким чином вважала, що в її діях відсутні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 185 КУпАП, внаслідок чого просила складені 27.03.2024 року поліцейськими протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ст. 185 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП та за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в її діях складу адміністративних правопорушень.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що за п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно із ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП в разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі за текстом постанови - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, вбачається, що огляд водія проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 3 Порядку); у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку).

Згідно із п. 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому за п. 3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема, порушення мови та координації рухів; запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно із п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, вивчивши наявні матеріали справи, суд не може погодитись із доведеністю перебування ОСОБА_1 під час керування 27 березня 2024 року транспортним засобом «Geely» н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, виходячи з наступного вмотивування.

Так до складених відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1, 185 КУпАП протоколів від 27 березня 2024 року було долучено направлення та рапорт працівника поліції, яким було безпосередньо складено протокол відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП, де зазначено, що 27 березня 2024 року в Покровському районі м. Кривий Ріг було зупинено водія автомобіля «Geely» н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, яка однак відмовилась від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки та у медичному закладі, а також не виконувала неодноразові законі вимоги поліцейських.

В той же час суд зазначає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення певною особою такого адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

Також суд зауважує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи та відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи, тому з огляду на своє нейтральне становище свідок здатен об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Отже, у даному випадку рапорт працівника поліції, який безпосередньо склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим доказом для підтвердження скоєння правопорушення особою за ст. 130 ч. 1, 185 КУпАП.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 161/5372/17.

Суд звертає увагу на те, що за ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що до справи було надано відео матеріали за фактом складання протоколів відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1, 185 КУпАП.

Так з наданого суду працівниками поліції відеозапису події вбачається рух автомобіля «Geely». Однак на такому відео неможливо встановити державний номерний знак такого транспортного засобу.

Також з наявних у справі відео матеріалів неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, оскільки в салоні автомобіля перебувало двоє осіб, ОСОБА_1 та ще один чоловік.

Крім того суд вважає слушними доводи ОСОБА_1 , яка відзначила, що у адміністративному протоколі вказано, що місце події було буд. 9 вул. М. Світальського, хоча фактично події відбувались по бул. М. Василевського 29 в м. Кривий Ріг.

Таким чином наведене у сукупності свідчить про те, що ані доказів наявності руху 27 березня 2024 року саме автомобіля «Geely» н. з. НОМЕР_1 , ані доказів керування таким транспортним засобом саме ОСОБА_1 , ані доказів того, що таке керування відбулось саме біля буд. 9 вул. М. Світальського в м. Кривий Ріг матеріали справи не містять.

В цьому сенсі суд зауважує, що на підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За п. 1.10 Правил дорожнього руху України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Таким чином, враховуючи положення наведених правових актів та наявні матеріали справи, в суді не було підтверджено факту керування ОСОБА_1 27 березня 2024 року автомобілем «Geely» н. з. НОМЕР_1 , тобто виконання нею функцій водія в розумінні п. 1.10 ПДР.

Також суд зауважує, що факт визнання особою провини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом винуватості особи за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє поліцейських від доведення правомірності складення протоколу відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

У протоколі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП також вказано, що остання мала ознаки алкогольного спяніння.

Натомість, на оглянутому судом відео з нагрудних камер поліцейських, долучених до справи, взагалі не вбачається проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на предмет виявлення у неї ознак алкогольного спяніння, хоча ОСОБА_1 на відео заперечувала вживання алкогольних напоїв.

Крім того на місці зупинки автомобіля працівники поліції ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на виявлення стану спяніння за допомогою спеціального засобу, а запропонували їй це вже після затримання у відділку поліції.

Відмова ОСОБА_1 від проходження у передбаченому порядку огляду на стан сп`яніння підтверджується наявною в матеріалах справи на цифровому диску відео фіксацією з нагрудних камер поліцейських, на якій остання відмовився від проходження огляду на виявлення у неї стану алкогольного сп`яніння.

Однак суд зазначає, що така відмова ОСОБА_1 була зумовлена незгодою із діями працівників поліції через недоведеність порушення нею ПДР чи скоєння адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного обґрунтування, суд вважає, що суб`єктивне сприйняття обставин події поліцейськими щодо факту керування ОСОБА_1 автомобілем «Geely» н. з. НОМЕР_1 27 березня 2024 року з ознаками алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не було доведено об`єктивними доказами перед судом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належні та допустимі докази провини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд вказує що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-р/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно із ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення "Лучанінова проти України" від 9 вересня 2011 року, заява N 16347/02, п. 1 резолютивної частини рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року, заява N 17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Отже, суд дійшов переконання, що в діях ОСОБА_1 не був доведений склад правопорушення, передбачений ст. 130 ч. 1 КУпАП, оскільки у судовому засіданні не було доведено поза розумним сумнівом порушення нею п. 2.5 ПДР, як особою, яка керує транспортним засобом, як наслідок, не було доведено у її діях склад правопорушення, передбачений ст. 130 ч. 1 КУпАП.

На підставі викладеного обґрунтування виключається провадження у вказаній справі згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за положеннями якої провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю.

Також суд зазначає, що відповідно до положень п. 1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, порушення водієм Правил дорожнього руху; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому за ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Натомість, на переглянутому відео, що було долучено до справи з нагрудних камер поліцейських, не вбачається підстав для зупинення автомобіля «Geely» 27 березня 2024 року працівниками поліції за ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а також з якої видно, що працівники поліції не повідомили відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Також судом було встановлено, що доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення чи порушення нею ПДР України не було доведено перед судом, внаслідок чого в судовому засіданні не було доведено правомірність вимоги поліцейських до неї про пред`явлення документів на право керування транспортним засобом.

Отже, суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що саме ОСОБА_1 керувала автомобілем «Geely» н. з. НОМЕР_1 , через що законність вимог працівників поліції щодо припинення правопорушення ОСОБА_1 не була доведена належним чином.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 12.12.2018 року по справі № 537/744/17 та від 15.03.2019 року по справі № 686/11314/17.

Адміністративна відповідальність, визначена ст. 185 КУпАП, настає через злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Отже, суд вказує, що фабула висунутого звинувачення ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП викладена у протоколі про притягнення її до відповідальності серія ВАВ № 201166 щодо не виконання останньою неодноразових законних вимог про припинення правопорушення не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки доказів вчинення правопорушення ОСОБА_1 матеріли справи не містять, а посилання на те, що є таким порушення відмова ОСОБА_1 зупинитись на місці та поводження її нахабно й зухвало по відношенню до працівників поліції не було доведено належними доказами.

Таким чином суд встановив, що у діях ОСОБА_1 також відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 не виконувала законі вимоги працівників поліції не було надано суду.

На підставі викладеного вмотивування виключається провадження у вказаній справі згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за положеннями якої провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 185 КУпАП також підлягає закриттю.

Суд, натомість, вказує, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому окремому оскарженню такі протоколи не підлягає, через що суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на необхідність скасування протоколів відносно неї, складених за ст. 130 ч. 1, 185 КУпАП.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 10 травня 2018 року по справі № 760/9462/16-а.

Керуючись ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 ч. 1 КУпАП та ст. 185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя: Д. О. Козлов