Справа № 445/2087/23 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 33/811/384/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Нечваля Яна Вадимовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_1

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 31 серпня 2023 року, о 10 год. 46 хв. у м. Золочів, по вул. Григорія Сковороди, біля будинку №6, керував транспортним засобом «ВАЗ 2175», р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Нечваль Я.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В мотивах апеляційної скази зазначає, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.

Наголошує, що докази долучені до протоколу про адміністративне правопорушення не доводять наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано факту виявлення у водія ознак сп`яніння, не зафіксовано порушення координації рухів та порушень мови, не зафіксовано, щоб працівник поліції просив дихнути в його сторону.

Повідомляє, що працівники поліції через 10 хв. після початку спілкування із водієм дозволили йому іти, після чого наздогнали та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому не зазначивши йому ознак сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння самостійно, оскільки не довіряв працівникам поліції.

Зазначає, що ОСОБА_1 не було повідомлено ознаки сп`яніння, які зазначені у протоколі, ознака яку назвали водію «тремтіння пальців» не є ознакою алкогольного сп`яніння. Окрім того, працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння тільки тому, що відносно нього раніше складався протокол за ст. 130 КУпАП. Також, працівниками поліції не роз`яснено водієві його права та обов`язки.

Наголошує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервним, окрім того матеріали справи не містять відомостей про технічний засіб, яким здійснювалася відео фіксація.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №016360 від 31 серпня 2023 року (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився в присутності свідків, відсторонений від керування транспортним засобом;

- рапортом капітана поліції А. Глущака (а.с. 5), згідно із яким, під час патрулювання було виявлено автомобіль «ВАЗ 2115» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на водія було складено постанову, у зв`язку із невиконанням вимог знаку «5.36» рух заборонено та порушенням п. 8.4 ПДР України;

- інформацією з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6), згідно із яким у водія ОСОБА_1 , було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, у зв`язку із чим водієві було запропоновано пройти відповідний огляд у Золочівській ЦРЛ, від якого він відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7), з якого встановлено, що у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), запропоновано йому пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager 6820» від якого ОСОБА_1 відмовився;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7636964 від 31 серпня 2023 року (а.с. 8), відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із порушеннями п. 8.4 В ПДР України:

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «ВАЗ 2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , опитування водія (під час якого невідома жінка, яка була пасажиром, провокувала працівників поліції та сварилася з патрульними), працівниками поліції повідомлено причину зупинки водієві, перевірено документи, після чого складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, під час спілкування із водієм працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук), після цього жінка намагалася забрати водія та покинути місце події разом із ним, зазначила, що водій не буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, ОСОБА_1 також зазначив, що нічого проходити не буде. Працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови від проведення огляду, залучено свідка, після чого повідомлено водія, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, складено протокол та ознайомлено водія із протоколом про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про відсутність даних щодо технічних засобів, за допомогою яких здійснювалася відеофіксація, є необґрунтованими, оскільки диспозиція ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУпАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. В даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі, який був досліджений та оцінений судом в сукупності з іншими доказами.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 31 серпня 2023 року.

Доводи апелянта, що на відеозаписі не зафіксовано ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому працівник поліції намагався повідомити водію ознаки сп`яніння, проте його перебила невідома жінка, яка сказала, що водій нічого не буде проходити, після цього підтвердив це і водій ОСОБА_1 .

Аргументи сторони захисту, що працівники поліції через 10 хв. після початку спілкування із водієм дозволили йому іти, після чого наздогнали та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справ, на якому зафіксовано, що працівник поліції не відпускав водія ОСОБА_1 , а одразу після винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, повідомив водію, що в нього наявні ознаки сп`яніння та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі.

Що стосується аргументів, що водієві не повідомлено ознак сп`яніння, а запропоновано пройти огляд у зв`язку із тим, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, то такі розцінюються критично апеляційним судом, оскільки такі спростовуються відеозаписом, описаним вище за текстом.

Аргументи апелянта, що водію не роз`яснено права та обов`язки, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки, такі спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №016360 від 31 серпня 2023 року, в якому працівниками поліції зазначено, що ОСОБА_1 , роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Доводи апелянта, що поза увагою суду залишено поданий ним доказ, а саме результати дослідження крові від 1 вересня 2023 року, відповідно до якого у крові 0 проміле алкоголю(а.с. 43), не береться до уваги апеляційного суду.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється нормами ст. 266 КУпАПта «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. Згідно з вимогами яких особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають проведенню оглядову на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги висновок токсикологічного дослідження крові від 1 вересня 2023 року, оскільки такий проведений через добу після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №016360 від 31 серпня 2023 року, а зразки біологічного середовища відібрані через 10 год. з моменту події, без присутності працівників поліції, у зв`язку із чим такий отриманий з порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, та ст. 266 КУпАП.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Нечваля Я.В. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Золочівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Нечваля Яна Вадимовича, подану в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.