Справа № 161/1132/24
Провадження № 3/161/866/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 20 березня 2024 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кихтюк Р.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм в/ч НОМЕР_1 ,

- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 30.12.2023 року о 22.34 год. в м. Луцьку по вул. Привокзальна, 12, керував автобусом «ПАЗ 32054», р.н. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги, передбачені п.2.9.а ПДР України. При цьому, огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник не заперечили факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, однак вказали, що той діяв в умовах крайньої необхідності з метою рятування військової техніки та озброєння шляхом виведення його із пункту постійної дислокації з метою уникнення ймовірного попадання в транспортний засіб ворожого бойового снаряду типу ШАХЕД. А тому, просили провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та відео з місця події, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

За диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання захисника на обставини крайньої необхідності, які стали причиною для керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами. Якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Так, згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність це суб`єктивне право кожної людини. Однак для працівників правоохоронних органів крайня необхідність юридичний обов`язок. Передбачений їхнім службовим становищем. Водночас ухилятися від виконання своїх функцій, посилаючись на стан крайньої необхідності, працівники правоохоронних органів не можуть.

Правомірність крайньої необхідності визначається низкою умов, які зазвичай ділять на дві групи: а) умови, що характеризують небезпеку; б) умови, що характеризують дії з її усунення.

До першої групи умов належать: реальність - небезпека дійсно існує, а не уявляється особою, що її усуває; наявність - загроза для правоохоронюваних об`єктів уже виникла, вона не викликає сумніву, безпосередньо існує, ще не минула та вимагає дій для її усунення; неминучість - усунення небезпеки не може бути здійснено іншим способом, окрім завдання шкоди іншим інтересам, що охороняються державою.

До другої групи (умов правомірності заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності) умов належать: наявність небезпеки заподіяння шкоди інтересам, які охороняються законом; неможливість усунення наявної небезпеки без заподіяння шкоди іншим інтересам, що охороняються правом; заподіяна шкода не повинна перевищувати шкоду відвернену, тобто не повинні бути перевищені межі крайньої необхідності.

Загроза заподіяння шкоди для визнання дій особи як вчинених у стані крайньої необхідності має бути наявною, існуючою реально, а не в уяві особи. Якщо реально загрози заподіяння шкоди не існує, або ж вона вже минула, чи можливість заподіяння шкоди віддалена в часі, а не є негайною і неминучою, то заподіяння шкоди інтересам, які охороняються, не може бути визнане правомірним і йому має даватися оцінка на загальних підставах із урахуванням положень про вплив помилки на кваліфікацію дій винного. Але якщо особа сумлінно помиляється щодо наявності загрози, її реальності, то її дії мають розглядатись як вчинені в стані крайньої необхідності.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Разом з тим, суд не погоджується із твердженням захисника ОСОБА_1 , що той діяв в стані крайньої необхідності, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази. І як слідує із відеофіксації з місця події, жодних дій спрямованих на виведення техніки з місця можливого ураженнями жодного разу не згадується і вказаним водієм не вчинялось, ознак повітряної тривоги не зафіксовано.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, його вина у скоєному повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення, результатами тесту приладу «Драгер» (результат - 1,86 проміле), актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення.

При накладенні стягнення, судом враховується характер і ступінь вчиненого правопорушення, яке відноситься до порушення правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, особа порушника, ступінь його вини.

А тому, враховуючи характер та ступінь небезпеки вчиненого, а також ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності, тому з метою попередження вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, передбачене санкцією статті 130 ч.1 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк