Справа № 351/1867/23
Провадження № 33/4808/413/24
Категорія ч. 2 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою захисника Зленка Віталія Анатолійовича, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн, стягнуто судовий збір.

21 березня 2024 року захисником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вище судового рішення. В якості причини пропуску строку апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не отримував повістку про виклик, не брав участі при розгляді справи, копію судового рішення отримав 19 березня 2024 року. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду. Зазначає, що суд направляв судову повістку про виклик до суду на адресу: АДРЕСА_1 . Однак, фактичне місце проживання ОСОБА_1 на час розгляду даної справи в суді першої інстанції було за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіривши матеріали справи, врахувавши підстави, що викладені в частині поновлення строку, вважаю, що у поновленні строку на апеляційне оскарження належить відмовити, апеляційну скаргу - повернути апелянту з наступних підстав.

Статтею 294 КУпАП чітко визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10-ти днів з дня винесення такої постанови.

Отже, оскільки постанова судді суду першої інстанції була винесена 20 жовтня 2023 року, то останнім днем подачі апеляційної скарги було 30 жовтня 2023 року.

Відповідно до штампу канцелярії суду Вх.№2217, апеляційну скаргу подано 21 березня 2024 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Діючим законодавством передбачена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у випадках, якщо його було порушено з поважних причин (ст. 294 КУпАП).

В той же час, необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою (справа «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Поважними причинами можуть бути визнані: важка хвороба учасника процесу, стихійне лихо, смерть або важка хвороба близького родича учасника процесу, або інші причини, які унеможливили своєчасне звернення до суду. Вказаний перелік причин не є вичерпним.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску процесуального строку, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд, з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Крім того, при вирішенні питання про поновлення строку оцінці підлягають обставини, що слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку й строком звернення з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга захисником ОСОБА_2 подана до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження майже понад 5 місяців від встановленого Законом строку.

В якості причини пропуску строку, апелянт посилається на те, що по-перше, ОСОБА_1 не було належним чином сповіщено про час судового розгляду, наголошуючи на тому, що він проживає за іншою адресою, аніж той, що вказано у повідомленні, а по-друге, рішення постановлено у його відсутність, копію судового рішення отримав 19 березня 2024 року.

Проте вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можливо визнати поважними, виходячи з наступного.

Відповідно до наданих суду матеріалів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №786599 від 01 серпня 2024 року (а.п. 1) місце проживання ОСОБА_1 зазначено як: « АДРЕСА_2 ».

Отже, посилання апелянта на інше місце проживання ОСОБА_1 , не є тим доказом, що безумовно свідчить про фактичне його місце проживання.

Кожен громадянин України зобов`язаний зареєструвати своє місце проживання лише за однією адресою (якщо особа є власником декількох помешкань або проживаєте у двох або більше місцях), в той же час, вибір місця проживання законом не обмежується й кожному гарантовано право на вільний вибір місця проживання.

Крім того, вважаю за необхідне наголосити, що в своїх рішеннях ЄСПЛ зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у сторін є не лише права, а й обов`язок вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення й розгляд справи відбудеться у Снятинському районному суді Івано-Франківської області, про що свідчить відеозапис події, що міститься в матеріалах справи, проте ОСОБА_1 протягом тривалого часу (майже 5 місяців) не цікавився ані часом призначення справи до судового розгляду, ані його результатом.

Процесуальна бездіяльність учасників судового провадження, тобто невжиття заходів, спрямованих на те, щоб дізнатись про стан судового розгляду, не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону, а саме приписів ст. 268 КУпАП (в частині належного сповіщення особи, що притягається до адміністративної відповідальності).

Апелянтом не наведено об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для отримання інформації про час призначення судового розгляду в суді, де перебувала справа щодо ОСОБА_1 , з метою прийняття участі у справі або отримання копії судового рішення, з метою його оскарження у визначений законом строк.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі причини пропуску строку, як то розгляд справи щодо ОСОБА_1 у його відсутність без належного сповіщення й не надіслання на його адресу копії судового рішення, не вважаю поважними за обставин наведених вище.

Будь-яких інших даних, які б позбавили ОСОБА_1 можливості подати апеляційну скаргу у визначені законом строки, не наведено.

Вважаю за необхідне роз`яснити, що положеннями ст. 294 КУпАП чітко встановлено момент, з настанням якого починається обрахунок строку на апеляційне оскарження, а саме - «з дня винесення постанови», при цьому, будь-яких виключень, за яких такий строк належить рахувати з моменту отримання копії постанови, дана норма не містить.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

Таким чином, доходжу висновку, що викладені в апеляційній скарзі причини щодо пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 20 жовтня 2023 року не можливо визнати поважними, оскільки вони не перешкоджали в рамках строку на апеляційне оскарження звернутись до суду з апеляційною скаргою, при цьому положення ст. 294 КУпАП не пов`язують строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції з часом отримання стороною судового рішення.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді належить відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику Зленку Віталію Анатолійовичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло