Справа № 346/7059/23
Провадження № 3/346/243/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 902916, 25.11.2023р. близько 15:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила насильство в сім`ї, тобто умисно вчинила фізичне та психологічне насильство, а саме застосувала фізичне насильство відносно свого співжителя ОСОБА_2 , що не завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень, погрожувала, обзивала нецензурною лайкою та штовхала його, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілого.

В судові засідання, які були призначені на 21.12.2023р. та 11.01.2024р. ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчаснота у встановленому законом порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003).

Суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у присутності ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис. Отже, останній було відомо про існування судового провадження відносно неї. Проте зловживаючи своїми правами ОСОБА_1 не вжила належних заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, заяв та клопотань до суду не подавала.

З огляду на викладене судом не встановлено поважних причин неявки ОСОБА_1 до суду, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП не є перешкодою для розгляду адміністративної справи, а тому вважає за можливе надати оцінку фактам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення за відсутності останньої.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В пункті 17 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вказано, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В якості доказів до матеріалів справи було долучено копії наступних документів:

-копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 в яких вона вказала, що 25.11.2023р. близько 15:00 год. її співмешканець ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив конфлікт під час якого ображав нецензурними словами та штовхав.

-копію письмових пояснень ОСОБА_1 , з яких слідує, що 25.11.2023р. близько 15:00 год. у неї з співмешканцем ОСОБА_2 виник словесний конфлікт під час якого останній ображав її нецензурною лайкою та штовхав. Все це бачив ОСОБА_3 , який перебував у них в гостях.

-копію письмових пояснень ОСОБА_3 , в яких вказано, що 25.11.2023р. близько 15:00 год. він перебував в гостях у ОСОБА_2 , в якого виник конфлікт з його співмешканкою. Під час конфлікту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обзивали один одного нецензурними словами та штовхали один одного.

-копію письмових пояснень ОСОБА_2 , в яких останній вказав, що 25.11.2023р. близько 15:00 год. перебував вдома з співмешканкою ОСОБА_1 і в них між собою виникла суперечка в ході якої вони один одного лише ображали нецензурними словами, але він співмешканку не бив.

-форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Інших доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Отже, аналіз зібраних матеріалів справи підтверджує, що саме ОСОБА_2 був ініціатором суперечки, яка виникла між ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Подальший хід їхнього конфлікту призвів до виклику ОСОБА_1 поліції та відібрання від неї протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, вбачається, що внаслідок поведінки ОСОБА_2 , саме ОСОБА_1 було викликано поліцію, що не підтверджує версію подій, зазначених в протоколі, оскільки не свідчить, що остання є кривдником, а ОСОБА_2 потерпілим.

Суд також бере до уваги, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не вказують на те, що у ОСОБА_2 , як постраждалої особи, внаслідок образ та штовхань зі сторони його співмешканки, виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили йому емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди його психічному здоров`ю.

Відтак, викладені в протоколі відомості щодо обставин вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, які б містили в собі ознаки домашнього насильства, зібраними у справі доказами не підтверджується, а навпаки спростовується.

Суд зазначає, що самі по собі словесні образи без наявності певних, визначених законодавством наслідків, не свідчать про вчинення психологічного насильства.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Таким чином, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 173-2, 221, 247, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя: Третьякова І. В.