П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , адвоката Бомбушкар С.П., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №041848 від 09.10.2023 року, вбачається, що 09.10.2023 року близько 20 год 40 хв., гр. ОСОБА_1 за місцем проживання вчинив сімейну сварку відносно тещі гр. ОСОБА_2 в ході чого ображав нецензурною лайкою та виганяв із дому, чим вчинив правопорушення , передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Від адвоката ОСОБА_1 - Бомбушкар С.П. надійшли заперечення на протокол про адміністративне правопорушення. Адвокат вказує на те, що обставини, зазначені в протоколі, щодо вчинення ОСОБА_1 таких дій як: «вчинив сімейну сварку відносно тещі», «ображав нецензурною лайкою» та «виганяв із дому», - не відповідають дійсності. Доказів щодо вчинення кожної із вищезазначених дій матеріали справи не містять. Відповідно, як об`єктивна сторона, так і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП- в діях ОСОБА_1 , відсутні.

Окрім того вказує на те, що при відібранні показів від особи ОСОБА_2 - її не було попереджено про зміст ст. 63 Конституції України під підпис. За твердженням адвоката, зміст письмових пояснень від імені ОСОБА_2 - не відповідає змісту пояснень, фактично наданих особою ОСОБА_2 і зміст таких не було доведено до її відому.

У запереченнях вказано і на те, що терміновий заборонний припис містить відмітку (п. 3) щодо припущення постраждалої особи по факту, про те, що кривдник може спробувати вбити постраждалу особи та /або її дітей. Однак дана обставина не відповідає дійсності, ОСОБА_2 таких припущень не висловлювала і підстав так вважати у неї не було, а у інспектора поліції не було підстав зазначати відповідну інформацію у Формі оцінки ризиків. Також, як вказує адвокат, не відповідають дійсності, відомості, зазначені у п. п.: 13, 14, 20, 26, 27 Форми оцінки ризиків і такі не стверджуються жодним доказом.

ОСОБА_1 , у судовому засіданні зазначив, що конфлікт на даний час вичерпано, примирився з тещою. На час події, виникла сварка, внаслідок того що теща зайшла в кімнату де він відпочивав. При цьому не визнав вину зазначив, що сварка була, однак на разі теща не має до нього жодних претензій.

Адвокат ОСОБА_1 - Бомбушкар С.П. підтримав позицію викладену в письмових запереченнях.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила свої письмові пояснення, надані в ході складання адміністративних матеріалів. Зазначила, що дійсно мали місце події вказані в протоколі, але на даний час сварки припинились, вони знайшли спільну мову з ОСОБА_1 ..

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, яка включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно він у вказаний у протоколі дату та час, вчинив сварку із тещею, однак не мав наміру учиняти відносно неї жодні насильницькі дії. Така ситуація, за його твердженням виникла у зв`язку із їх непорозумінням, але на даний час сварки припинились.

Суд враховує пояснення потерпілої ОСОБА_2 , що дійсно мали місце події вказані в протоколі, але на даний час сварки припинились, вони знайшли спільну мову з ОСОБА_1 ..

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає доведеним що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями потерпілої, що містяться у матеріалах справи, її поясненнями наданими в ході судового розгляду, терміновим заборонним приписом, формою оцінки вчинення домашнього насильства.

Стосовно заперечень сторони захисту про невідповідність вимогам закону та наявність певних суперечностей в терміновому заборонному приписі складеному відносно ОСОБА_1 суд вважає неспроможними. Відомостей про оскарження в судовому порядку або скасування такого термінового заборонного припису суду не надано.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суддя взяв до уваги вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, а також необхідність врахування при вирішенні питання про накладення стягнення характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім того, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 16.10.2008 року в справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При розгляді справи суд враховує позицію потерпілої, яка не просила накладати адміністративне стягнення на ОСОБА_1 зазначила що на даний час вони з ОСОБА_1 знайшли спільну мову.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого адмінправопорушення те, що ОСОБА_1 , вперше притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, що відповідно до вимог ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність за вчинення адмінправопорушення, враховуючи ступінь вини правопорушника, приймаючи до уваги позицію потерпілої, його діяння не завдало значної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам та свободам інших громадян, а отже вважаю зазначене діяння малозначним і за можливе звільнити його, від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Крім того судом враховано, що на момент розгляду справи як вказував ОСОБА_1 він примирився із потерпілою та внаслідок сварки не було завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Втім, і сама ймовірність заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої внаслідок дій ОСОБА_1 з огляду на їх характер, була незначною.

Сукупність наведених обставин дає підстави стверджувати про те, що вчинене ОСОБА_1 психологічне насильство по відношенню до потерпілої не було істотним.

Суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю і оголосити йому усне зауваження, оскільки діяння, вчинене ним, містило в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, але внаслідок всіх конкретних обставин воно не відповідало тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги те, що згідно із ст. 40-1 КУпАП та Законом України «Про судовий збір», судовий збір з особи може бути стягнуто у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Суд, звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, вважає, що судовий збір стягненню з особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності не підлягає.

Керуючись ст.22, ч.1 ст.204-1 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст. 22 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош