Номер провадження: 33/813/81/24
Номер справи місцевого суду: 502/1748/23
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В.; за участю секретаря судового засідання Стоянової Л.І., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тітова В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кілійського райсуду Одеської обл. від 29.09.2023 стосовно:

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія Одеської обл., громадянки України, працюючої директором відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж» Державного університету інфраструктури та технологій», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- про накладення стягнення за вчинення адміністративнихправопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., а також стягнуто з неї в дохід держави судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Державного університету інфраструктури та технологій», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто суб`єктом, на якого поширюються дії ЗУ «Про запобігання корупції», відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону та суб`єктом відповідно до Примітки до ст. 172-7 КУпАП, та розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені ст. 28 Закону, достовірно знаючи, що приймає рішення щодо підписання наказу №32-27/41/з від 23.12.2021 «Про виплату грошової винагороди педагогічним працівникам коледжу», згідно якого надано премію у розмірі 7701,10 грн. викладачу ОСОБА_2 , яка є її невісткою та близькою особою відповідно ст. 1 Закону та в розмірі 7223,70 грн. викладачу ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника та з якими в неї інші позаслужбові стосунки (дружні та родинні відносини) та наказу №27-35/з від 09.12.2022 «Про виплату грошової винагороди педагогічним працівникам коледжу», згідно якого надано премію у розмірі 5390 грн. викладачу ОСОБА_2 , яка є її невісткою та близькою особою відповідно ст. 1 Закону та в розмірі 5056 грн. викладачу ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника та з якими в неї інші позаслужбові стосунки (дружні та родинні відносини), не повідомила безпосереднього керівника Державний університет інфраструктури та технологій про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання наказу, чим порушила п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Окрім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Державного університету інфраструктури та технологій», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто суб`єктом на якого поширюються дії ЗУ «Про запобігання корупції», відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону та суб`єктом відповідно до Примітки до ст. 172-7 КУпАП, та розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені ст. 28 Закону, достовірно знаючи, що приймає рішення щодо підписання наказу №32-27/41/з від 23.12.2021 «Про виплату грошової винагороди педагогічним працівникам коледжу», згідно якого надано премію у розмірі 7701,10 грн. викладачу ОСОБА_2 , яка є її невісткою та близькою особою відповідно ст. 1 Закону та в розмірі 7223,70 грн. викладачу ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника та з якими в неї інші позаслужбові стосунки (дружні та родинні відносини) та наказу №27-35/3 від 09.12.2022 «Про виплату грошової винагороди педагогічним працівникам коледжу», згідно якого надано премію у розмірі 5390 грн. викладачу ОСОБА_2 , яка є її невісткою та близькою особою відповідно ст. 1 Закону та в розмірі 5056 грн. викладачу ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника та з якими в неї інші позаслужбові стосунки (дружні та родинні відносини), вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме вчинення особою дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодилась із оскаржуваною постановою, вважаючи її винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступні обставини:

- висновки суду стосовно того, що у неї був майновий інтерес, виражений в покращенні матеріального становища та отриманні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів не відповідають дійсності, натомість, нею на адресу ректора Державного університету інфраструктури та технологій направлено повідомлення про потенційний конфлікт інтересів за вих. №154 від 03.07.2020 про те, що з 01.09.2015 на посаді викладача працює ОСОБА_4 та з 01.09.2016 на посаді викладача працює ОСОБА_2 , з якими у неї родинні зв`язки, на підставі чого просила відповідно до ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції» застосувати заходи врегулювання конфлікту інтересів, внаслідок чого розпорядженням т.в.о. ректора Державного університету інфраструктури та технологій №05-09-260 від 07.07.2020 було змінено обсяг її службових повноважень, як директора коледжу, зокрема заборонено їй приймати будь-які рішення стосовно реалізації повноважень та виплати надбавок, доплат та премій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що з метою запобігання конфлікту інтересів 07.12.2022 заступником директора з НВР ВСП «Кілійський транспортний коледж» направлено службову записку на ім`я Ректора Державного університету інфраструктури та технологій ОСОБА_5 стосовно погодження грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків стосовно неї як директора коледжу та викладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка своєю резолюцією погодила виплату зазначених коштів, що свідчить про те, що вона, ОСОБА_1 , діяла в межах змінених службових повноважень;

- судом 1-ої інстанції не було враховано того, що в її діях відсутня суперечність між інтересами близької особи та її службовими повноваженнями, оскільки щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам, відповідно до постанови КМУ №898 від 05.06.2020, видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам за погодженням із організацією вищого рівня, не є преміями, надбавками або доплатою, прямо передбачена та гарантована державою педагогічним працівникам;

- посилання суду на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення Державного університету інфраструктури та технологій про наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення про вчинення дій під час підписання вищевказаних наказів не відповідають дійсності.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу зазначених адміністративних правопорушень.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час ті місце апеляційного розгляду, 01.01.2024 звернулась до суду із клопотанням, в якій просила апеляційний розгляд проводити без її участі у зв`язку із виїздом за кордон, натомість, в судове засідання апеляційного суду з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Тітов В.В.

Представник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, жодних клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 та прокурора в судове засідання апеляційного суду, суд апеляційної інстанції, керуючись при цьому вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з`ясувавши думку захисника Тітова В.В. вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та прокурора.

Заслухавши пояснення захисника Тітова В.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив провадження у справі закрити у зв`язку зі спливом строків накладення стягнення або відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч.ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів відповідно.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В свою чергу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому, п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону встановлюють, що особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно неї у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколами про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією №№1650/2023, 1649/2023, 1648/2023 та 1647/2023 від 26.08.2023 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП;

- витягом з наказу та наказом №27-35/з від 09.12.2022 про виплату грошової винагороди;

- витягом з наказу та наказом №32-27-41/з від 23.12.2021 про виплату грошової винагороди;

- наказом від 01.09.2015 про призначення ОСОБА_1 на посаду в.о. директора Кілійського транспортного фахового коледжу КДАВТ;

- наказом від 03.07.2020 про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Кілійського транспортного фахового коледжу Державного університету інфраструктури та технологій з 03.07.2020 по 03.07.2023;

- контрактом з ОСОБА_1 ;

- наказом №511-ТР/03-05 від 29.06.2023 про продовження контракту;

- посадовою інструкцією директора відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Державного університету інфраструктури та технологій»;

- наказом №10-03-162/0 від 16.09.2016 про прийняття ОСОБА_2 на роботу викладачем;

- витягом з наказу №10-03-144а/0 від 01.09.2015 про прийняття ОСОБА_3 на роботу викладачем;

- посадовою інструкцію викладача відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Державного університету інфраструктури та технологій»;

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №2 від 09.08.2023;

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 09.08.2023;

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 09.08.2023;

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №4 від 09.08.2023;

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 09.08.2023;

- поясненнями ОСОБА_1 ;

- листом Державного університету інфраструктури та технологій№93/01-10 від 18.08.2023;

- розпорядженням ректора Державного університету інфраструктури та технологій№05/09-260 від 07.07.2020;

- службовою запискою повідомленням про потенційний конфлікт інтересів ОСОБА_1 від 03.07.2020;

- рапортами старшого оперуповноваженого в ОВС Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР НП України.

Надаючи оцінку посиланням ОСОБА_1 , викладеним в апеляційній скарзі стосовно того, що в її діях відсутня суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, суд апеляційної інстанції зауважує на безпідставності та помилковості таких тверджень.

В цьому контексті апеляційний суд наголошує на тому, що в Методичних рекомендаціях «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» №13 від 21.10.2022 (надалі Методичні рекомендації) НАЗК зауважує на тому, що приватним інтересом може вважатися будь-який як майновий, так і немайновий інтерес. Закон допускає необмежене коло обставин та ситуацій, що можуть свідчити про наявність приватного інтересу чи зумовлювати його виникнення за певних умов.

До приблизного переліку позаслужбових стосунків із фізичними чи юридичними особами, що можуть зумовлювати виникнення приватного інтересу Методичні рекомендації відносять сімейні стосунки, особисті стосунки, дружні стосунки, тощо.

При вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень як складової конфлікту інтересів слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень під час прийняття того чи іншого рішення.

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

На практиці виникають труднощі з визначенням того, які повноваження є дискреційними (що таке дискреційні повноваження) та чому саме дискреційні повноваження призводять до виникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до зазначених Методичних рекомендацій, дискреція можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень.

В свою чергу, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятих Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, міститься таке визначення терміну «дискреційні повноваження» - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

Як зазначено в Методичних рекомендаціях, суперечність полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.

Таким чином, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб).

Тому навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту», як на цьому обґрунтовано зауважує апелянт, передбачено, що держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, серед іншого, виплату щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.

В свою чергу, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, яка складається із основної заробітної плати (винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці), додаткової заробітної плати (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість та за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інших заохочувальних та компенсаційних виплат (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

На відміну від основної, інші заохочувальні виплати, до яких, в тому числі, належать винагороди за підсумками роботи за рік, не є гарантованими, можливість їх отримання, так само як і їх розмір, як правило, залежать від оцінки результатів роботи особи керівником установи.

З урахуванням викладеного, щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам є видом заохочувальних виплат, не є гарантованою виплатою та залежить від оцінки результатів роботи конкретного працівники його керівником.

Відтак, в зазначеній ситуації, на переконання суду апеляційної інстанції, у директора Кілійського транспортного коледжу Державного університету інфраструктури та технологій ОСОБА_1 був наявний приватний інтерес (зумовлений спільною роботою з близькими особами) у сфері виконання службових повноважень, який міг вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень або на вчинення/невчинення дій під час виконання нею повноважень стосовно своєї невістки та вочевидь близької особи ОСОБА_2 та дружини її племінника ОСОБА_3 , з якою у неї, за її ж словами, дружні та родинні відносини.

Окрім того, у директора коледжу ОСОБА_1 також були наявні дискреційні повноваження стосовно визначення конкретного розміру грошової винагороди педагогічним працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Наявний приватний інтерес у цьому випадку не дає змоги директору коледжу об`єктивно оцінити роботу осіб, з якими у неї склались близькі стосунки, тому реалізація вищенаведеного повноваження стосовно них (виплата їм щорічної грошової допомоги) здійснювалась в умовах реального конфлікту інтересів.

Водночас, є слушними доводи ОСОБА_1 стосовно того, що нею на адресу ректора Державного університету інфраструктури та технологій направлялось повідомлення про потенційний конфлікт інтересів, зокрема, відповідно до наявних у розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріалів справи, службовими записками за вих. №154 та від 03.07.2020 ОСОБА_1 повідомляла адміністрацію університету про те, що з 01.09.2015 на посаді викладача працює ОСОБА_3 та з 01.09.2016 на посаді викладача працює ОСОБА_2 , з якими у неї родинні зв`язки, на підставі чого просила відповідно до ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції» застосувати заходи врегулювання конфлікту інтересів (т. 1, а.с. 71).

У подальшому, розпорядженням т.в.о. ректора Державного університету інфраструктури та технологій ОСОБА_6 №05-09-260 від 07.07.2020 було змінено обсяг службових повноважень ОСОБА_1 як директора коледжу, зокрема заборонено їй приймати будь-які рішення стосовно реалізації повноважень та виплати надбавок, доплат та премій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 69-70).

Разом із тим, апеляційний суд зауважує на тому факті, що апелянт в даному випадку добросовісно плутає два окремі поняття «потенційний конфлікт інтересів» та «реальний конфлікт інтересів».

Так, згідно із визначенням термінів, що міститься в ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, в той час як реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

В будь-якому випадку, посадова особа, на яку поширюються дії вищезазначеного Закону, до кола яких відноситься також ОСОБА_1 , як директор Кілійського транспортного коледжу Державного університету інфраструктури та технологій, в силу вимог п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 28 Закону, зобов`язана як повідомляти безпосереднього керівника про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, так і не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Натомість, ОСОБА_1 , повідомивши безпосереднього керівника ректора Державного університету інфраструктури та технологій про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів з огляду на перебування у її підпорядкуванні осіб, з якими у неї родинні зв`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вживши відповідні заходи щодо врегулювання такого потенційного конфлікту інтересів, в умовах наявності реального конфлікту інтересів, пов`язаного із виплатою щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не повідомила безпосереднього керівника про наявність у неї реального конфлікту інтересів, прийняла рішення в умовах такого реального конфлікту та не вжила, всупереч вимог п. 4 ч. 1 ст. 28 Закону, жодних заходів задля його врегулювання, що підтверджується матеріалами справи.

Окрім того, звертає на себе увагу також той факт, що ОСОБА_1 не скористалась своїм правом, передбаченим вимогами ч.ч. 5-6 ст. 28 Закону, відповідно до яких у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону. Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

Доводи апелянта з приводу того, що ректор Державного університету інфраструктури та технологій ОСОБА_5 своєю резолюцією погодила розмір грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків стосовно неї як директора коледжу та викладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 91) не спростовують факту наявності в діях ОСОБА_1 ознак порушення нею вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону стосовно неповідомлення про наявність у неї реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах такого конфлікту, оскільки саме ОСОБА_1 як директором Кілійського транспортного коледжу Державного університету інфраструктури та технологій безпосередньо приймалось рішення та видавались накази стосовно виплати грошової допомоги особам, з яким у неї наявні родинні зв`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає повністю спростованими доводи апелянта ОСОБА_1 на те, що вона діяла в межах змінених повноважень, внаслідок чого в її діях не було реального конфлікту інтересів.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що, підписуючи накази №32-27/41/з від 23.12.2021 та №27-35/з від 09.12.2022 стосовно виплати відповідної грошової винагороди педагогічним працівника коледжу викладачу ОСОБА_2 , яка є її невісткою та ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника, директор «Кілійського транспортного фахового коледжу Державного університету інфраструктури та технологій» ОСОБА_1 , в порушення вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вищевказаних Методичних рекомендацій, не повідомила безпосереднього керівника ректора Державного університету інфраструктури та технологій про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час підписання зазначених наказів, а також вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду 1-ої інстанції про винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що потенційне правопорушення було виявлене у травні 2023 року, внаслідок чого на момент розгляду справи в апеляційній інстанції закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП та провадження у справі підлягає закриттю, апеляційний суд зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст.ст. 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Разом із тим, відповідно до загальнодоступних роз`яснень НАЗК, зокрема, Листа НАЗК за вих. №47-09/27771/21 від 26.04.2021, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.

З урахуванням викладеного, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП були складені 26.08.2023, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що всупереч твердженням апелянта, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП в даному випадку не спливли, внаслідок чого відсутні передбачені п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Разом із тим, суд 1-ої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, одразу призначив остаточне стягнення за два правопорушення одразу, без призначення стягнення за кожне адміністративне правопорушення окремо та без застосування відповідних положень ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Відтак, постанова суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає відповідній зміні, в частині накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

З огляду на викладені вище обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова зміні з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 7, 36, 38, 247, 251, 280, 294 КУпАП,апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кілійського райсуду Одеської обл. від 29.09.2023 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца