21.03.2024 Справа № 756/954/24
№ 3/756/1040/24
№ 756/954/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2024 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 437309, 05 січня 2024 року, близько 01 год. 50 хв., ОСОБА_1 , на просп. С. Бандери 12-А, у м. Києві, керував автомобілем марки «Nissan», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. За згодою ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в установленому законом порядку із застосуванням спеціального механічного приладу «ALCOTEST 6820». Результат тестування на алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 склав 1,38 ‰, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського.

ОСОБА_1 до суду з`явився вину у вчиненні правопорушення не визнав. Зазначив, що патрульний поліцейський ввів його в оману вказуючи на те, що якщо він поставить підпис під результатом тесту на стан сп`яніння то суд не позбавить його права керування транспортними засобами та призначить покарання у виді штрафу тому останній хоч і не погодився з результатом тесту на стан алкогольного сп`яніння поставив підпис під результатом тесту на стан сп`яніння.

Дослідивши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правилами статей 245, 251, 252, 280 КпАП України передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Так, відповідно до п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015, за № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 437309 від 05.01.2024 року; результат тестування на алкогольне сп`яніння, пояснення ОСОБА_1 , відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, суд приходить до висновку, що протокол стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, складений безпідставно та необґрунтовано.

Як вбачається з відеозапису бодікамер поліцейських, вбачається, що патрульний поліцейський вводить в оману ОСОБА_1 , вказуючи на те, що якщо він поставить підписи у протоколі про адміністративне правопорушення та у результаті тесту на стан сп`яніння то суд не позбавить його права керування транспортними засобами та призначить покарання у виді штрафу, при цьому не роз`яснивши ОСОБА_1 право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога у зв`язку з непогодженням його з результатом тесту механічного приладу «ALCOTEST 6820».

У контексті вказаного, суд наголошує на наступному.

Так, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Стаття 3 Конституції України наголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Водночас, стаття 57 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Також, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приписи ч. 2, п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказують, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, зокрема, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Тому, в принципі, Суд не має висловлюватись щодо прийнятності певних доказів, наприклад, отриманих у спосіб, що суперечить національному праву. Натомість слід перевірити, чи провадження, включно із способом збирання доказів, було справедливим в цілому, що передбачає перевірку згаданого порушення законності, і у випадках, коли йдеться про порушення іншого захищеного Конвенцією права, характеру цього порушення («Хан проти Сполученого Королівства» (Khan v. the United Kingdom), § 34; «П.Г. і Дж.Х. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.H. v. the United Kingdom), § 76; «Аллан проти Сполученого Королівства» (Allan v. the United Kingdom), § 42).

Водночас, у випадку використання у кримінальному провадженні доказів, зібраних за допомогою засобу, визнаного таким, що порушує статтю 3, слід керуватись іншими міркуваннями. Використання подібних доказових елементів, зібраних з порушенням одного з абсолютних прав, котрі є осердям Конвенції, завжди викликає глибокі сумніви щодо справедливості провадження, навіть якщо надання згаданим елементам доказової сили не було вирішальним для визнання підсудного винним («Ялох проти Німеччини» (Jalloh v. Germany) [ВП], §§ 99 і 105; «Арутюнян проти Вірменії» (Harutyunyan v. Armenia), § 63; див. про протилежне, «Мехмет Алі Есер проти Туреччини»* (Mehmet Ali Eser v. Turkey), § 41, де жодні твердження, отримані шляхом примусу, насправді не використовувалися при звинуваченні заявника).

Беручи до уваги, що патрульні поліцейські діяли всупереч Закону України «Про Національну поліцію», а також в порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме збирали докази шляхом введення в ОСОБА_2 , суд вважає, що в діях останнього відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КпАП України, а отже, приходить до висновку щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст. 40-1 КпАП України стягненню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями п. 1 ст. 247, 283-286 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Дев`ятко