Провадження №: 3/752/151/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Дем`янюк-Коваленко Н.М., Гая А.В.,

ОСОБА_2., захисника Єгорова О.Ф., потерпілої ОСОБА_1 , представниці потерпілої Шишки Ю.О., Нікіпелової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відГолосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
відносноОСОБА_2 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання, реєстрації - АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 місце роботи, посада - Товариство з обмеженою відповідальністю "Адоніс", завідуючий відділенням пластичної хірургії

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 близько 17-ї години за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої співмешканки - жінки, з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу та з якою має спільну дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: словесно ображав нецензурною лайкою, вдарив по голові, чим викликав у потерпілої сильні емоційні переживання, пригніченість, образу, глибоке відчуття страху, фізичний біль, що у сукупності завдало шкоди її психічному та фізичному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Подія та склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_2 доводяться сукупністю досліджених доказів, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 925294 від 11.102023, що складений відносно нього за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06.11.2015 № 1376 (далі по тексту - Інструкція № 1376); рапортом оперативного чергового спецлінії "102" про виклик поліції перехожою ОСОБА_3 11.10.2023 о 17:15, поясненнями самого ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив, надав усні пояснення, за змістом яких він та ОСОБА_1 перебували у стосунках з 2018 року, проживали разом однією сім`єю у його помешканні, ОСОБА_1 не працювала, вдома вживала вино, тоді як він працював та утримував обох. Надалі перестали проживати разом і у цей час жінка повідомила, що вона вагітна. У період вагітності алкоголь не вживала, цигарки не палила. Для підтвердження батьківства робив ДНК-тест. У період годування дитини груддю, ОСОБА_1 пиячила і проходила лікування від психоемоційного розладу. Вважає, що ОСОБА_1 завдає шкоду їх спільній дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 через своє пияцтво, а тому сину краще проживати з ним. До ОСОБА_1 позивається у судовому порядку з вимогами про визначення місця проживання дитини з батьком. Стверджує, що син проживав з ним три місяці, тоді як матір - ОСОБА_1 навідувалася до нього коли їх хотілося та коли їй було потрібно, коли нагуляється. При цьому, ОСОБА_1 забрала у нього сина, не віддавала його місяць. Напередодні 11.10.2023 ОСОБА_1 не відповідала на телефонні дзвінки, не надавала побачитись з дитиною у визначений для цього органом опіки та піклування час, а тому 11.10.2023 він приїхав за адресою місця мешкання ОСОБА_1 у той період часу, коли мав на це право. Побачив ОСОБА_1 з сином у дворі на дитячому майданчику. ОСОБА_1 стала від нього тікати. Далі ОСОБА_1 не віддавала йому сина, а тому він прибирав її руки, казав, що вона алкоголічка, бо це підтверджений факт він має документи, які це доводять та діяв виключно з метою захисту сина, адже вони обоє вже колись від ОСОБА_1 постраждали, коли вона забризкала їм очі перцевим балончиком й у сина сталася кровотеча. Крім того, ОСОБА_1 зловживає алкоголем. 11.10.2023 на дитячому майданчику її словесно не ображав, нецензурно на її адресу не висловлювався, не бив, кепка у неї злетіла, бо він хотів забрати у неї з рук дитину, пізніше у присутності поліцейських не ударяв - лише відреагував жестом на образу у свій бік, і вважає, що був у стані афекту, був схвильований, хотів донести свою позицію до перехожих, що зупинилися біля них, шкоду заподіяти ОСОБА_1 не збирався.

Захисник ОСОБА_2. надав усні пояснення по суті справи, клопотав про закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, вказував на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір про визначення місця проживання дитини та мають місце маніпуляції та боротьба за дитину, проте дії ОСОБА_2 не становлять складу домашнього насильства, умислу нашкодити ОСОБА_1 він не мав, і його поведінка була обумовлена обставинами затяжного конфлікту, що існує між ним та ОСОБА_1 , витікає з цього конфлікту. При цьому протокол про адміністративне правопорушення та всі матеріали справи оформлені без дотримання вимог закону та Інструкції № 1376, у протоколі не вказано про наявність свідків події та відеозаписів (відеофіксації), а тому досліджені в судовому засіданні докази, подані представницею ОСОБА_1 , є неналежними і недопустимими, як і сам протокол про адміністративне правопорушення, а тому не мають братися судом до уваги. Наявний рапорт не є джерелом доказів, адже носить лише інформативний характер - фіксує інформацію про складення протоколу. Правоохоронці на місці не розібралися у ситуації, фізичного контакту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який йому інкримінується, не було.

ОСОБА_2 та його захисник надали для залучення до матеріалів справи і дослідження судом відеозаписи, зроблені ОСОБА_2 , за словами якого вони підтверджують пияцтво ОСОБА_1 та її неналежної поведінки, збиралися ним протягом року, медичну документацію, що стосується звернення до лікаря з приводу опіку очей ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_4 та з приводу пелюшкового дерматиту у дитини, копію протоколу про адміністративне правопорушення від 11.10.2023 з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що складений відносно ОСОБА_1 , рапорт інспектора поліції щодо документування події, кваліфікованої за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розпорядження Голосіївської районної у м. Києва державної адміністрації від 15.05.2023 № 184 про порядок зустрічей ОСОБА_2 з малодітнім ОСОБА_4 , ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2023 у справі № 752/14828/23 про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, відповідь Медичного центру "ГарМед" на адвокатський запит про отримання ОСОБА_1 10.04.2023 процедури відновлювальної терапії амбулаторно, характеристику ОСОБА_2 з місця роботи від 01.11.2023, довідку Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський інститут залежностей "Медичний центр "Адомед" № 01-48 від 17.07.2023 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 25.06.2023 по 05.07.2023 і проходження курсу лікування за діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни алкоголю не ускладнений.

Потерпіла ОСОБА_1 надала усні пояснення, за змістом яких з ОСОБА_2 вони познайомилися у березні 2018 року, перебували у стосунках, проживали разом однією сім`єю, офіційно не одружувалися, бо вважає, що чоловік не спроможний брати на себе відповідальність. ОСОБА_2 працював, вона ні. Дитину вигодовувала, вад розвитку син не має. Дійсно був період, коли пила вино, проте залежності від алкоголю або ж наркотичних чи психотропних речовин не має, що доводиться відповідною медичною документацією. У серпні ОСОБА_2 їх вигнав та місяць не бачив дитину. Наразі житлом та фінансово забезпечена. ОСОБА_2 відібрав у неї сина та не віддавав, утримує його у себе вдома, де син переважно знаходиться під доглядом найнятої няні. Сина забрала у ОСОБА_2 10.10.2023, адже він не давав з ним бачитися. 11.10.2023 коли вона гуляла з дитиною на вулиці біля свого місця мешкання, до них підбіг ОСОБА_2 , вона зрозуміла, що він зараз забере у неї сина та не віддасть, а тому вона узяла дитину на руки та обійняла, сіла на лавку. ОСОБА_2 став видирати дитя у неї з рук, наносив удари по руках, ногах, голові, сподіваючись, що від цього вона послабить руки і він зможе забрати дитину. Також ображав словесно, принижував, у тому числі нецензурно. Вона стала кричати, до них підійшли перехожі, підбігли дві жінки. Хтось з числа людей, які підійшли до них, викликав поліцію. ОСОБА_2 і при поліції її вдарив в область обличчя, принижував, обзивав, лаяв. Поведінка ОСОБА_2 викликала у неї сильний "тваринний" страх, почувалася жахливо, відчувала колотнечу у тілі через страх, зумовлений також і тим, що напередодні отримувала від ОСОБА_2 повідомлення з погрозою вибити двері, колишнього співмешканця боїться.

Представниця потерпілої ОСОБА_1 клопотала про допит свідка ОСОБА_3 , про долучення до матеріалів справи і дослідження судом своїх письмових пояснень, відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції охорони, які приїздили на місце події за викликом, здійснений ОСОБА_3 на спецлінію "102", відеозаписів, знятих відеокамерою, установленою біля входу до квартири ОСОБА_1 , де фігурує ОСОБА_2 . По суті справи навела заперечення на твердження ОСОБА_2 та його захисника, пояснила, що після подій 11.10.2023 на підставі направлення на судово-медичне обстеження дізнавача відділу дізнання Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 пройшла обстеження у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи і відповідно до висновку експертного дослідження від 041-1801-2023 від 12.10.2023 виявлені у неї тілесні ушкодження визначені як легкі тілесні. Крім того, після інциденту 11.10.2023 ОСОБА_1 погано себе почувала фізично, емоційно й психологічно постійно побоюючись зустрічі з кривдником. З метою фіксації неправомірного втручання в особисте життя і переслідування з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була вимушено встановити відеокамери зовнішнього спостереження за квартирою, в якій проживає. Доводи ОСОБА_2 про наявність у ОСОБА_1 алкогольної залежності та проходження відповідно лікування не відповідають дійсності і не доводяться документально та спростовуються пройденим нею спеціальним оглядом. Станом на 11.10.2023 ОСОБА_2 порушував розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.05.2023 № 184 про порядок зустрічі з дитиною. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір про визначення місця проживання дитини, у межах цивільної справи № 752/13429/23 у Голосіївському районному суді міста Києва розглядаються первісний та зустрічний позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , де за клопотанням ОСОБА_1 про забезпечення позову, яке задоволено частково, судом встановлено графік перебування дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 у будні та вихідні дні у рекреаційних зонах відпочинку у присутності батька ОСОБА_2 . Пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 розпилювала перцевий балончик дитині в очі спростовується судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення № 752/13429/23. 11.10.2023 ОСОБА_2 вчинив щодо ОСОБА_1 у публічному місці домашнє насильство економічного характеру (забрав дитячий візок, лишивши її та малолітнього сина без візочка), фізичного (стискуючи руки, ударяючи по голові, тулубу, кінцівках), психологічного (принижуючи словесно у грубій формі).

Під час розгляду справи по суті було заслухано пояснення громадянки ОСОБА_3 в якості свідка події, яка надала усні пояснення, відповіді на запитання учасників та суду (судді) за змістом яких 11.10.2023 поверталася з колегою з роботи додому з ОСОБА_5 , у двох з якою стояли за зупинці громадського транспорту. При цьому, колега дивилася у бік транспорту, виглядаючи потрібний їм, а вона, у свою чергу - у протилежну сторону, яка охоплює дитячий майданчик по вул. Ракетній у м. Києві. З дитячого майданчика донісся крик: "помогите". Обоє (свідок та її колега) підбігли на місце, з якого донісся крик, де побачили чоловіка, в якому у судовому засіданні свідок упізнала ОСОБА_2 , та жінку, в якій у судовому засіданні свідок упізнала ОСОБА_1 . На місці були ще двоє перехожих чоловіки, один з яких, звертаючись до ОСОБА_2 , сказав: "Що ти робиш?". Свідок ОСОБА_3 побачила як з голови ОСОБА_1 злетіла шапка. Чи наніс ОСОБА_2 удар ОСОБА_1 , що спричинило падіння шапки з голови, свідок достеменно сказати не може, бо цього не бачила, вважає, що він або ударив ОСОБА_1 по голові, або ж просто змахнув її головний убір. На переконання свідка, головний убір з голови ОСОБА_1 не міг би злетіти, якби ОСОБА_2 просто брав дитину на руки. При цьому, ОСОБА_1 сиділа на лавці та тримала на руках маленьку дитину, на вигляд 2-х річну. Вона (свідок) з колегою просили ОСОБА_2 , щоб той припинив кричати, адже від його криків плакало дитя, сильно кричало. У той же час ОСОБА_1 сиділа на лавці, тримала дитя та не відказувала нічого ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_3 вказала, що стала між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки він підходив до ОСОБА_1 та махав перед її очима особистими паперами медичного характеру, навалювався на жінку. ОСОБА_1 оціпеніла, була дуже налякана, словесно просила ОСОБА_2 не обмінювати. ОСОБА_2 казав, що поки не забере дитину, нікуди не піде. Усі перехожі, що зібралися на місці події, просили ОСОБА_2 заспокоїтися, проте він не звертав на це уваги і далі нагнітав обстановку. З власної ініціативи ОСОБА_3 викликала поліцію. ОСОБА_2 кричав на ОСОБА_1 , обзивав її, і ще більше у присутності поліції. У присутності поліції усі перехожі пояснювали поліцейським, що сталося. ОСОБА_2 у присутності поліції назвав ОСОБА_1 "сука".

З ОСОБА_2 , так само як і з ОСОБА_1 свідок ОСОБА_3 не знайома, до інциденту їх не бачилася.

Як слідує з рапорта оперативного чергового спецлінії "102" 11.10.2023 о 17:15 від громадянки ОСОБА_3 надійшов виклик з повідомленням про те, що за адресою: АДРЕСА_4 на дитячому майданчику буянить чоловік, який намагається у матері забрати дитину віком 1,9 роки. Також цим рапортом доводиться, що на виклик ОСОБА_3 на місце події прибув екіпаж Управління поліції охорони в м. Києві.

З досліджених під час судового засідання відеозаписів з нагрудних камер поліцейських Управління поліції охорони в м. Києві, серед іншого, слідує, що на місці виклику присутні ОСОБА_1 , яка сидить на лавці з дитиною на руках без головного убору, поряд з нею на лавці лежить чорна кепка верхів`ям донизу . ОСОБА_2 присутній на відеозаписі, також свідок ОСОБА_3 , ще одна жінка та невстановлені особи чоловічої статі, які зазначають, що ОСОБА_2 обзивав ОСОБА_1 , називаючи: "алкоголічка", "сука". ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 її ударив, показує на праву вилицю. Протягом спілкування поліцейських з присутніми ОСОБА_2 неодноразово називає ОСОБА_1 "алкоголічка", "бидло", "пьющая мать", "б.л.я.д.ю.г.а пьющая". У певний момент ОСОБА_1 одягає на голову кепку чорного кольору, після чого ОСОБА_2 жестом руки скидає з голови ОСОБА_1 її кепку, його дії намагається припинити поліцейський. ОСОБА_2 просить вибачення у поліцейських за свою поведінку. Поліцейський зауважує, про те, що всі події знімаються на відео.

Переглянуті в судовому засіданні відеозаписи з камери відеоспостереження, що установлена на вході до квартири, де мешкає ОСОБА_1 не приймаються судом (суддею) в якості доказів у справі, адже не мають безпосереднього зв`язку з подіями, які розглядаються як адміністративне правопорушення за протоколом від 11.10.2023 серії ВАБ № 925294.

Також не приймаються в якості доказів у справі відеозаписи, надані стороною захисту ОСОБА_2 , які були переглянуті в судовому засіданні, оскільки не мають безпосереднього зв`язку з подіями, які розглядаються як адміністративне правопорушення за протоколом від 11.10.2023 серії ВАБ № 925294. При цьому суд (суддя) зауважує, що обставини, які мали місце до 11.10.2023 і які можуть становити собою складову конфлікту батьків малолітнього ОСОБА_4 або ж ті, оцінку яким слід надавати уповноваженому органу (особі) в межах з`ясування правильності виконання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 їхніх батьківських обов`язків, не є виправдуванням вчиненого ОСОБА_2 правопорушення чи пом`якшуючою обставиною.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (ст. 1).

Суть вчиненого та суб`єктний склад осіб - фігурантів події узгоджується з положеннями вказаного нормативно-правового акта.

При цьому, суд (суддя) відкидає твердження ОСОБА_2 про те, що він не ображав ОСОБА_1 , у тому числі нецензурною лайкою, та не застосовував фізичну силу, оскільки про це вказано потерпілою на відеозаписі, тоді як поведінка ОСОБА_2 , яка він демонстрував у присутності сторонніх осіб, є явно агресивною і ворожою до ОСОБА_1 , його висловлювання і їх зміст достеменно несуть саме образливий характер, є усвідомленими і умисними, такими, що спрямовані на приниження честі ОСОБА_1 .

У цьому разі суд (суддя) наголошує, що існує суттєва відмінність між намаганням особи довести свою позицію перед сторонніми або/й співрозмовником або/й опонентом, та відкритою демонстрацією зневаги, психологічного домінування з елементами психологічного тиску над особою, яка набуває статуту жертви. До прикладу, доведення до відома особи її хворобливого стану, наявності синдрому залежності від вживання алкоголю, психотропних, наркотичних речовин, медичних препаратів не має відбуватися в агресивній чи зневажливій формі, відбуватися публічно без згоди цієї особи на це, адже такі відомості становлять собою як лікарську таємницю, так і персональні дані, які охороняються законом, а їх зневажливе проголошення не сприяє покращенню становища такої особи, не допомагає усвідомленню наявної проблематики. Якщо ж припустити, що ОСОБА_1 має певні захворювання, залежність від вживання алкогольних напоїв, то доведення це до відома поліцейських та сторонніх перехожих з боку ОСОБА_2 з метою пояснення свої поведінки, мало відбуватися в інакший спосіб. ОСОБА_2 не виявляв ні турботу, ні дружелюбне ставлення до матері своєї дитини ні навіть нейтральне, а відкрито демонстрував саме тиск, зневагу, агресію, злобу, лють. Посилання ОСОБА_2 на те, що у присутності поліцейських він використав жест рукою, після чого у ОСОБА_1 злетіла кепка як спосіб перевірити її очі та переконатися, що вона не п`яна, є надуманими і неправдивими, адже до цього часу ОСОБА_1 тривалий час сиділа на лавці без кепки та скеровувала погляд на ОСОБА_2 .

Більше того, дивним є пояснення ОСОБА_2 своєї поведінки щодо ОСОБА_1 . Так ОСОБА_2 вказував на те, що матір його сина є алкозалежною та проходила лікування. Такі посилання в суді становили собою аргумент на його захист, адже за твердженнями ОСОБА_2 він має право забрати дитини у ОСОБА_1 через її стан, Тобто, як видається зрозумілим суду, ОСОБА_2 , який цього прямо не вказав, вважає, що діє в найкращих інтересах дитини. Разом з тим українська правова система не передбачає можливості застосування психологічного та/або фізичного насильства до особи лише за фактом того, що вона має залежність від вживання алкоголю, а також відповідний стан людини не визначається як національною, як і європейською правовою системою як пряма безпосередня єдина причина для відмежування матері від малолітньої дитини, між якими в силу природних чинників, наявний, глибокий емоційний зв`язок.

Документи, подані стороною захисту, а саме: відповідь Медичного центру "ГарМед" на адвокатський запит без вихідного номеру і дати, довідку Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський інститут залежностей "Медичний центр "Адомед" № 01-48 від 17.07.2023 не приймаються в якості доказів у справі, адже після заперечення представником ОСОБА_1 щодо їх отримання не в установлений законом спосіб, зокрема, через відсутність згоди особистої згоди особи на збирання, отримання, обробку, поширення інформації, яка становить лікарську таємницю, конфіденційну інформацію, інформацію з обмеженим доступом, відсутності документації, яка взагалі дозволяє з`ясувати яким чином ОСОБА_2 отримав у розпорядження ці документи, стороною захисту не було представлено суду (судді) жодних пояснень з цього приводу.

Також суд зазначає, що станом на 11.10.2023 для батька малодітного ОСОБА_4 в установленому законодавством порядку було установлено спосіб його участі у вихованні та спілкування з дитиною за розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 184 від 15.05.2023, згідно з яким середи, тобто і 11.10.2023, уповноваженим органом не було визначено як день для такої участі батька.

Більше того, як вказувалося раніше сама по собі наявності або відсутності у одного з батьків малолітньої дитини залежності від вживання алкоголю, наркотичних, психотропних медичних препаратів не становить собою правомочність другого з батьків самовільно визначити долю дитини.

Переглянутий відеозапис позитивно співвідноситься з поясненнями самої потерпілої та свідка ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що як у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 сіла на лавку, тоді як ОСОБА_2 стояв, і ці пояснення свідка доводяться відеозаписом з місця події, положення учасників події відносно одне одного, агресивна поведінка ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , крики з положення стоячи до жінки у положенні сидячи, тобто активна гучна негативна поведінка ОСОБА_2 дійсно справила на ОСОБА_1 гнітюче враження, викликала страх, емоційне пригнічення, завдало шкоди її психічному здоров`ю.

Заперечення захисника в частині неналежності і показань свідка ОСОБА_3 , безпідставності виклику її до суду в якості свідка та відсутність підстав для прийняття до уваги її пояснень судом (суддею) відхиляються як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності ОСОБА_2 . При цьому суд (суддя) враховує, що саме ОСОБА_3 здійснила виклик поліції на місце події, виявивши активну громадянську позицію і на відео з нагрудних камер працівників поліції вона відображена. Посилання захисника на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення даних про свідків не позбавляє потерпілу, представника потерпілої, так само як і особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, її захисника права клопотати перед судом про виклик певних осіб для допиту та, відповідно, і суд (суддю) правомочності на виклик осіб для допиту, якщо це має своєю метою всебічне з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, так само як і правомочності суду (судді) на задоволення обґрунтованого клопотання про допит свідка.

Заперечення захисника в частині неналежності і недопустимості відеозапису з нагрудних камер працівників поліції як доказу у справі відхиляються як безпідставні, адже відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення вказівки на наявність у поліцейського при виконанні повноважень увімкненої нагрудної камери, не робить правомірно отриманий у порядку надання правової допомоги клієнту адвокатом адвокатського запиту відеозапис неналежним і недопустимим доказом. Більше того, чинний КУпАП не позбавляє потерпілу сторону права на представлення суду (судді) своїх доказів. У справі, що розглядається, відеозапис був здобутий представником потерпілої (адвокатом) в установлений законодавством спосіб.

Заперечення захисника в частині того, що сам протокол про адміністративне правопорушення складено у не передбачений законом спосіб, зокрема через відсутність у ньому відомостей про свідків, відеозаписи, як того вимагає Інструкція № 1376, через неприєднання до нього усіх доказів судом (суддею) відхиляються, адже оформлення протоколу про адміністративне правопорушення здійснювалося уповноваженою на те посадовою особою Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в межах власних дискреційних повноважень на власний розсуд і цей протокол містить необхідні реквізити, заповнені графи. Обставину наявності свідків події було установлено у ході судового розгляду, що не заборонено законодавством, так само як і відеозапису, прийнятого судом (суддею) в якості доказу. Надання протоколу про адміністративне правопорушення від 11.10.2023 правової оцінки як такого, що не є належним і достовірним доказом у цій справі через відсутність у ньому вказівки на свідків та відеозапис, становитиме надмірний формалізм, недоцільний і безпідставний у цій справі. Більше того, КУпАП не вимагає здійснення відеофіксації процесуальної дії, події, наявності свідків у цій категорії справ про адміністративне правопорушення, на відміну від справ за ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведено вище підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення або ж закриття провадження у справі не вбачається і заявлене клопотання захисника залишається без задоволення.

Щодо решти можливо непроаналізованих додоїв і заперечень учасників суд (суддя) посилається на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема його усталену практику, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Оскільки ОСОБА_2 визнається винним у вчиненні домашнього насильства, до нього застосовується передбачене законодавством адміністративне стягнення, при накладенні якого враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, його майновий стан (офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, приймає активну участь у вихованні і догляді за дитиною, позитивну характеристику з місця роботи, вищу освіту), ступінь вини.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність не встановлено.

Враховуючи наведені дані про особу порушника, суб`єкта спрямування домашнього насильства, суд (суддя) вважає за належне застосувати відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У порядку ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з винної особи на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024).

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 23, 33-35, 40-1, 173-2, 268, 280, 283, 285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн у дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова можу бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Повний текст судового рішення проголошено 11.01.2024 об 11:50

Суддя О.В. Бушеленко