ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисниці Сененко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.12.2023 р., якою

ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Руська Поляна Черкаського р-

ну Черкаської обл., громадянина Ук-

раїни, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ,

перебуває на посаді водія ДШР ДШБ,

проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік., від сплати судового збору звільнений на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 13.11.2023 р. в 00:56 год. в м. Черкаси по бул. Шевченка, 246 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat р/номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисниця Сененко К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції, пом`якшити призначене стягнення, застосувати до ОСОБА_1 адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., без позбавлення права керування транспортирними засобами, в решті постанову суду залишити без змін. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину визнав та просив суд не застосовувати до нього покарання у виді позбавлення права, оскільки він є військовослужбовцем ЗСУ і для виконання бойових завдань в нього є потреба в наявності посвідчення водія. Відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого обов`язку по захисту держави від збройної агресії рф. Наголошує, що судом при розгляді справи судом не встановлено обставин, які обтяжують відповідальність, його протиправні дії не завдали будь-кому шкоди, не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, розкаявся в скоєному. Просить про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, з посиланням на рішення ЄСПЛ Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23.10.1995 р., в якому зазначено що дорожньо транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у вигляді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення. Позбавлення права керування транспортними засобами також розглядається Європейським Судом кримінально правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в повсякденному житті і для здійснення діяльності (рішення ЄСПЛ у справі Маліге проти Франції від 23.09.1998 р.), при чому ЄСПЛ вважає що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності, справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Необхідний баланс не буде дотриманий якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі Трегубенко проти України від 2.11.2004 р.). Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 61 Конституції України, просить при обранні міри відповідальності ОСОБА_1 призначити стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд, заслухавши захисницю Сененко К.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її в частині накладення стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, вис-новок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчинено-го правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що по-м`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, висновок суду про те, що 13.11.2023 р. в 00:56 год. в м. Черкаси по бул. Шевченка, 246 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat р/номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкоголь-ного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка не відповідає обстановці, але від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та фактично не оспорювалися під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається проти-правна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Разом з тим, згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчинено-го правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - „ адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (перше речення абз. перш. п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної час-тини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- „ суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи (перше речення абз. перш. п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/ 2021).

В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- „ Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);

- „ встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).

В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалі-зації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому унормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним ґрунтовно розглянути доводи захисниці Сененко К. В. про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що при призначенні стягнення суд першої інстанції формально, без наведення будь-яких відомостей про особу правопорушника та обставин справи дійшов висновку про накладення стягнення в межах санкції статті, що є порушенням вимог ст. ст. 33-35 КУпАП.

З наявних в матеріалах справи про адмінправопорушення відомостей вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ та згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.10.2023 р. № 170 призначений водієм десантно штурмової роти десантно- штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 ( а. пр. 21-23). Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до адмінвідповідальності не притягувався ( а. пр. 8), судом не встановлено обставин, які обтяжують його відповідальність, розкаявся в скоєному. апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисниці в цій частині є слушними та підлягають задоволенню з пом`якшенням стягнення.

Перебування ОСОБА_1 на військовій службі переконує суд, що автомобіль та право керування ним потрібні останньому для виконання бойових завдань, а відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого обов`язку по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.12.2023 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладення стягнення та скасувати в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком один рік.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці Сененко К.В. - задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.