ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2082/23 Номер провадження 33/814/246/24Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Стеценка Віктора Михайловича на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП, та, враховуючи положення ст.36 КУпАП, накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 28 травня 2023 року о 01 год. 00 хв. Він по вул. Полтавській в м. Гадяч керував автомобілем Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під безперервну відеозйомку на нагрудну боді-камеру №101181840.

Також на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, який здійснено поліцейським за допомогою проблискового маячка синього та червоного кольору ОСОБА_1 не зупинився.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Стеценко Віктор Михайлович, подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, посилається на те, що до суду надані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які є недопустимими доказами, адже не додано носії, на які безпосередньо здійснений запис правопорушення, є оригіналом електронного доказу, відсутній електронно-цифровий підпис.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що під час слухання справи, яке відбулося 25.08.2023 року ОСОБА_1 та його захисник не було присутні, оскаржувану постанову поштою не отримували. Копію постанови отримав 12.09.2023 року, про що є відповідна розписка (а.с.34), після чого ним 22.09.2023 року подано апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.2023 р о 01 год. 00 хв. ОСОБА_1 по вул. Полтавській в м. Гадяч керував автомобілем Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під безперервну відеозйомку на нагрудну боді-камеру №101181840. Також судом встановлено, що на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, який здійснено поліцейським за допомогою проблискового маячка синього та червоного кольору ОСОБА_1 не зупинився.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 та ст.122-2 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що протоколами про адміністративні правопорушення, відеозаписами з нагрудних камер та іншими доказами у сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10.10.2001 р № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд відхиляє з огляду на наступне.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції переслідували автомобіль, який не зупинявся на їхню вимогу. Після зупинки цього автомобіля, у його водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено працівниками поліції у встановленому законом порядку, і запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 спочатку погодився. При цьому, сам ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь. Як тільки працівник поліції став підносити газоаналізатор до ротової порожнини ОСОБА_1 , останній почав здійснювати рухи, що унеможливлювали проходження огляду за допомогою газоаналізатора Драгер, що було розцінено, як відмову від проходження даного огляду. Працівники поліції повідомили йому, що такі дії з його боку будуть вважатися відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції, що він тихо піде в ліс.

Після того, працівники поліції почали оформлювати матеріали про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , останній весь час просив його не наказувати і відпустити.

Доводи апелянта щодо того, що до суду надані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які є недопустимими доказами, адже не додано носії, на які безпосередньо здійснений запис правопорушення, є оригіналом електронного доказу, відсутній електронно-цифровий підпис, суд відхиляє з тієї підстави, що подібні дії не передбачені Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 року №1026.

Враховуючи наведене, у суду відсутні сумніви щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у вказані в протоколах дату, час та місце, та факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, аргументи апелянта повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Стеценка Віктора Михайловича задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Стеценку Віктору Михайловичу строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стеценка Віктора Михайловича залишити без задоволення.

Постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин