Справа №576/383/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сапон О.В.
Номер провадження 33/816/178/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 січня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 576/383/23 за апеляційною скаргою захисника СКРИПКИ Т. П. на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2023, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення стягнення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

прокурора Мороза В. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник СКРИПКА Т. П. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП без встановлення вини ОСОБА_2 , оскільки суддею не було оголошено, яка справа і який протокол про вчинення правопорушення підлягали розгляду, які докази досліджувалися лише в рамках однієї справи, чим було порушено право на захист. Протокол відносно її підзахисної направлений до суду з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 257 КУпАП, а встановлення вини особи у вчиненні правопорушення з одночасним закриттям провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, є недопустимим, оскільки п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у судді повноважень щодо встановлення обставин вчинення правопорушення.

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2023 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження в справі закрите у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 14/2023 від 31.01.2023 ОСОБА_2 , обіймаючи посаду до 08.10.2021 директора КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат», а з 09.10.2021 в. о. директора вказаної установи, тобто будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» прийняла рішення та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, видала наказ № 37-о від 19.07.2021 «Про преміювання у липні 2021 року», яким визначила розмір премії і преміювала завідувача господарством підсобного сільського свого рідного брата ОСОБА_3 у розмірі 5473,75 грн.

Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення № 14/2023 від 31.01.2023 відносно ОСОБА_2 , суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що станом на 07.09.2023 закінчився установлений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, внаслідок чого і закрив з цих підстав (п. 7 ст. 247 КУпАП) провадження у справі, одночасно визнавши при цьому ОСОБА_2 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, ОСОБА_2 та її захисник адвокат Скрипка Т. П. в судове засідання не з`явились, від них надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутності учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення, що не суперечить вимогам КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що захисником Скрипкою Т. П. несвоєчасно отримана копія судового рішення 14.09.2023, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи прокурора Мороза В. О. про залишення постанови судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення № 14/2023 від 31.01.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, прийняла рішення та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, тобто видала наказ, яким визначила розмір премії та преміювала свого рідного брата ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- Положенням КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат», згідно п. 1.1, 1.3, 1.4 якого інтернат є стаціонарною інтернатною установою, заснованою на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління якою здійснює Сумська обласна рада через уповноважений нею орган Управління майном СОР та знаходиться у функціональному підпорядкуванні Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, є юридичною особою публічного права;

- рішенням VII сесії Сумської обласної ради VII скликання від 07.10.2016 «Про укладання контракту на новий термін з директором КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат» ОСОБА_2 », згідно якого із ОСОБА_2 укладений контракт терміном на 5 років: з 10.10.2016 до 08.10.2021 включно, внаслідок чого ОСОБА_2 набула статусу посадової особи юридичної особи публічного права;

- Положенням про преміювання працівників КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат», яке є додатком 2 до колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом комунальної установи на 2020-2022 роки, згідно п. 2.4, 2.6 якого розмір премії працівнику може встановлюватись як у відсотках до посадового окладу, так і в фіксованій грошовій сумі. Для своєчасності підготовки пропозицій з преміювання персоналу з обґрунтуванням досягнень працівника, за які його пропонується преміювати, погоджених з керівником підрозділу: керівник разом з головним бухгалтером, головою профспілки та інспектором з кадрів розглядають: за місяць до 20 числа наступного місяця; за квартал до 20 числа останнього місяця поточного року; за рік до 15 грудня поточного року, також в свою чергу відповідно до фінансових можливостей установи, відділ кадрів не пізніше трьох робочих днів готує проекти наказів про преміювання працівників та забезпечує його погодження, у тому числі з профспілковою організацією. Водночас бухгалтерською службою виплата премій здійснюється на підставі наказу керівника, як правило, у терміни виплати заробітної плати за другу половину місяця, що передбачено п. 2.7;

- наказом директора інтернату від 04.03.2016 № 6-о «Про призначення ОСОБА_3 », згідно якого з 04.03.2016 ОСОБА_3 був призначений на посаду завідувача підсобного сільського господарства інтернату;

- витягами з Державного РАЦС громадян щодо актового запису про шлюб та щодо актового запису про народження, згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є близькими родичами, а саме рідними братом та сестрою;

- листом КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат» від 04.03.2016 № 54, згідно якого ОСОБА_2 повідомила про реальний конфлікт інтересів начальника Управління майном СОР у зв`язку з прийняттям на роботу завідувачем підсобним господарством ОСОБА_3 , який є її рідним братом, а також те, що всі рішення та всі розпорядчі документи стосовно стимулюючих виплат ОСОБА_3 будуть прийматися та підписуватись заступником директора інтернату;

- поданням щодо преміювання працівників інтернату, адресованим директору за погодженням голови профспілкового комітету від 18.07.2021, згідно якого заступник директора просить розглянути можливість виплати премії завідувачу господарством підсобним сільським ОСОБА_3 за вказаний в поданні місяць;

- наказом заступника директора інтернату від 19.07.2021, згідно якого премійовано завідувача господарства підсобного сільського ОСОБА_3 у липні 2021 року на підставі подання заступника директора інтернату, але без визначення самого розміру цієї премії;

- наказом директора інтернату № 37-о від 19.07.2021, згідно якого премійовано завідувача господарством підсобного сільського ОСОБА_3 у липні 2021 року в розмірі 5473,75 року;

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП), а адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені ЗУ «Про запобігання корупції» вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції»), яка за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях, а суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є військові посадові особи ЗСУ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки (пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції»). При цьому вказані особи зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог закону. Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов`язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють (ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції»).

Відповідно пп. 14.1.1 п. 14.1 розділу 14 Методичних рекомендацій НАЗК № 13 від 21.10.2022 «Щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», у випадку виникнення у керівника державного (комунального) підприємства (установи, організації) потенційного конфлікту інтересів, у зв`язку з тим, що на підприємстві працює його близька особа, делегування керівником підприємства повноважень щодо близької особи своєму заступнику чи іншій посадовій особі підприємства не є належним способом врегулювання конфлікту інтересів та порушує п. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», а згідно п. 2.7 «Положення про преміювання працівників КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат», бухгалтерською службою виплата премій здійснюється на підставі наказу керівника, що також кореспондується і з п. 8.3 Положення КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат», відповідно до якого директор Інтернату застосовує до працівників Інтернату заохочення та дисциплінарні стягнення згідно законодавства України; встановлює у межах фонду оплати праці надбавки і розглядає питання щодо надання доплат, премій і матеріальної допомоги працівникам Інтернату.

Отже, директор КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат» ОСОБА_2 видала наказ, яким визначила розмір премії і преміювала свого рідного брата ОСОБА_3 , тим самим не вжила заходів щодо недопущення реального конфлікту інтересів, прийняла рішення та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а тому заперечення сторони захисту з цього приводу є необґрунтованими та суперечать наявним у справі і наведеним вище доказам.

Так, ОСОБА_2 , реалізуючи повноваження та виконуючої обов`язки директора щодо видання та підписання наказів про преміювання, мала приватний інтерес, зумовлений бажанням отримати матеріальну вигоду у виді премії для близької їй людини рідного брата.

Суддя суду першої інстанції правильно установив, що суперечність між приватним інтересом ОСОБА_2 та її повноваженнями полягала в тому, що з одного боку, у неї був наявний приватний інтерес, сформульований вище, а з іншого вона, як керівник установи, мала об`єктивно і неупереджено виконувати свої посадові обов`язки, приймати зважені рішення щодо матеріального заохочення на основі об`єктивних і прозорих критеріїв та індивідуальних результатів роботи, що є одним із засобів стимулювання у праці.

Вплив приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових повноважень може існувати за умови наявності в особи дискреційних повноважень, що передбачають можливість варіантів юридично допустимих рішень чи дій, які вона вважає найкращими за відповідних обставин.

ОСОБА_2 відповідно до своїх повноважень стосовно підписання наказу про заохочення, які є дискреційними, мала можливість самостійно приймати рішення щодо преміювання/не преміювання та встановлення розміру премії близькій особі, а тому під час прийняття зазначених рішень про преміювання у ОСОБА_2 виник реальний конфлікт інтересів, який полягав у суперечності між її приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливало на неупередженість та об`єктивність прийняття рішень та вчиненні дій в умовах реального конфлікту інтересів усупереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції».

Про наявність у ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів також свідчить і лист КУ СОР «Будищанський психоневрологічний інтернат» № 54 від 04.03.2016, згідно якого остання повідомляла начальника Управління майном СОР про реальний конфлікт інтересів, у зв`язку з прийняттям на роботу завідувачем підсобним господарством свого рідного брата ОСОБА_3 , оскільки нею можуть бути прийняті рішення, що впливають на об`єктивність та неупередженість.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення процедури розгляду суддею суду першої інстанції апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч. 2 ст. 36 КУпАП), а тому законодавець передбачив можливість одночасного судового розгляду декількох протоколів про адміністративне правопорушення стосовно однієї і тієї ж особи.

Твердження захисника про те, що несвоєчасне надіслання до суду протоколів про вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають вимогам КУпАП, оскільки законодавством про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження в справі у випадку надсилання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, поза встановленим строком, передбаченим ч. 2 ст. 257 КУпАП.

Відповідно ст. 278 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката, а згідно ст. 279 цього Кодексу розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. При цьому суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Разом з тим, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом 6 місяців з дня його виявлення, але не пізніше 2-х років з дня його вчинення (ч. 4 ст. 38 КУпАП).

Зі змісту наведеної правової норми та її аналізу вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 4 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: 1) вчинення особою адміністративного правопорушення, санкція якого передбачає стягнення; 2) сплив встановленого законом шестимісячного строку накладення стягнення, перебіг якого розпочинається з дня виявлення адміністративного правопорушення, але не пізніше 2-х років з дня його вчинення.

Необхідно зауважити, що під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).

Як вбачається зі змісту п. 7 ст. 247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений у ч. 4 ст. 38 КУпАП строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту виявлення і вчинення правопорушення, суб`єктивного з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу. Для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення конкретного правопорушення протиправної, винної дії чи бездіяльності.

З огляду на викладене, закриття провадження у справі за п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки правопорушення. Наявність можливого правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі з цих підстав.

Оскільки станом на 07.09.2023 закінчились строки накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачені ст. 38 КУпАП, тому суддя суду першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, внаслідок чого доводи апеляційної скарги захисника про незаконність висновків судді про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику СКРИПЦІ Т. П. строк на апеляційне оскарження постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2023.

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2023 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника СКРИПКИ Т. П. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов