Справа №463/338/24
Провадження №3/463/375/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

за ст. 130 ч.1 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1 05 січня 2024 року о 00:50 год. в м. Львів-Винники на вул. Сухомлинського,6, керував транспортним засобом Toyota д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 , як особа яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи дав пояснення аналогічні поданим ним письмовим поясненням. Вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення заперечив, вказав, що в день інкримінованих йому дій, попередньо він, його брат ОСОБА_2 та друг ОСОБА_3 перебували в гаражі в ОСОБА_4 , який знаходиться на вул. Винна Гора в м. Винники, де проводили ремонт автомобіля, після закінчення робіт разом з братом вони поїхали на автомобілі на вул. Сухомлинського в Львів-Винники. Ствердив, що автомобілем керував його брат, який в подальшому і припаркував автомобіль, побачивши поліцейський автомобіль брат швидко пішов до дому, з метою уникнення отримання повістки для проходження служби в армії. Вказав, що він залишився біля автомобіля щоб забрати речі, дійсно на момент приїзду працівників поліції він перебував біля автомобіля, однак таким не керував, про що повідомив працівників поліції, однак працівники поліції не відреагували на його пояснення та звинуватили в тому, що від нього чути запах алкоголю та запропонували пройти відповідний огляд, він з даною пропозицією не погодився та пояснив їм що не готовий проходити відповідний огляд, оскільки автомобілем не керував. Вказав, що з приводу неправомірних дій працівників поліції він звернувся з відповідною скаргою, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що є братом ОСОБА_1 , 04 січня 2024 року ввечері він, його брат ОСОБА_6 та друг ОСОБА_3 , проводили ремонт автомобіля в гаражі ОСОБА_4 , який знаходиться на вул. Винна Гора в м. Винники, після закінчення робіт він сів за кермо автомобіля та вони разом з братом поїхали на вул. Сухомлинського в м. Львів-Винники, прибувши на місце він припаркував автомобіль та побачивши проблискові маячки поліцейського автомобіля швидко пішов до дому, оскільки хотів уникнути вручення йому повістки для проходження служби в армії. Ствердив, що за вказаних у справі обставин автомобілем керував він, а не його брат ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що 04 січня 2024 року ввечері на прохання ОСОБА_8 , він та ОСОБА_2 в його гаражі на вул. Винна Гора в м. Львів-Винники, проводили ремонт автомобіля, після закінчення робіт за кермо автомобіля сів ОСОБА_2 та разом з ОСОБА_8 поїхали до дому.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відображено в наявному в матеріалах справи протоколі про адміністративне правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису, долученого як працівниками поліції так і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вбачається, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, після прибуття працівників поліції гр. ОСОБА_1 перебував біля автомобіля та забирав речі, на запитання працівника поліції, звідки він приїхав, останній повідомив звідки він приїхав і не заперечував факту керування транспортним засобом, лише після повідомлення поліцейським про виявлення ознак алкогольного сп`яніння та пропозиції пройти відповідний огляд ОСОБА_1 заперечив факт керуванням ним транспортним засобом, вказав, що не готовий пройти огляд, оскільки не керував транспортним засобом. Після чого на його вимогу працівником поліції було продемонстровано в службовому автомобілі відеозапис факту руху автомобіля.

З наявного матеріалах справи рапорту працівника поліції від 05 січня 2024 року, частину рапорту суд зацитує дослівно: «…близько 00:46 у м. Винники, вул. Сухомлинського, 6 виявили тз Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював рух у комендантську годину. Під`їхавши до даного тз, який вже здійснював стоянку, з автомобіля вийшов водій ОСОБА_1 13.05.1990, який повідомив, що проживає неподалік та не встиг приїхати до комендантської години.

В ході спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки на стан алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки тз, та у медичному закладі, але водій почав стверджувати, що він вже не керував транспортним засобом, та відмовився від проходження огляду на місці зупинки, та у медичному закладі…».

Відтак, суд трактує посилання ОСОБА_1 на те, що транспортним засобом він не керував, а керував його брат, який припаркував автомобіль у вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення місці, як намагання уникнути від проходження огляду на стан сп`яніння, отже працівники поліції вірно трактували його дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд не приймає до уваги покази свідків, оскільки такі повністю спростовано дослідженими вище матеріалами справи.

Не заслуговують на увагу і результати токсикологічного дослідження, представлені ОСОБА_1 , оскільки йому інкриміновано не керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а саме відмову особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, таке дослідження проводилося на наступний день після події.

Тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується особа правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини та характер вчиненого, в тому числі той факт, що правопорушення по своїй суті є одним з найнебезпечніших в сфері дорожнього руху та несе реальну загрозу життю та здоров`ю громадян.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність судом не встановлено.

Відтак, з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, вважаю, що останньому слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Суд не приймає до уваги посилання особи на інші порушення відповідних інструкцій і положень Закону та враховує те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року).

Крім того, суд відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_1 у проведенні фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, оскільки таке фіксування не передбачене положеннями чинного КУпАП.

Керуючись ст.ст. 33, 130 ч. 1, 280, 283, 284, 294 КУпАП -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С.І.