Номер провадження: 33/813/1054/24
Номер справи місцевого суду: 495/340/24
Головуючий у першій інстанції Братків І.І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кострицького В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Борис Станіслава Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 204-1КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

встановив

Короткий виклад обставин справи

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті йому призначено накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. на користь держави.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини: 06.01.2024 о 18 год 30 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені (48 км. 350 м.) на території Білгород-Дністровського району Одеської області був виявлений гр. України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути Державний кордон України з України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Своїми діями порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», ч. 3, 4 ст. 6 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП..

06.01.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ПдРУ №308731.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Борис С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування якої зазначав, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з?ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку задміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку , встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вважали, що судом в повній мірі проігноровано пояснення ОСОБА_1 , надані останнім під час судового розгляду справи, не взято до уваги і доводи, що викладені у клопотанні захисника ОСОБА_1 - адвоката Бориса С.А., про повернення матеріалів справи на доопрацювання.

Посилались на те, що із протоколу про адміністративне правопорушення від 06.01.2024 року серії ПдРУ N?308731 вбачається, що він складений в населеному пункті Маяки, який територіально знаходиться в Біляївському районі Одеської області. Так само і місце вчинення адміністративного правопорушення, за версією особи, яка склала протокол, теж територіально знаходиться в Біляївському районі Одеської області, а відтак місцевим судом, який уповноважений здійснювати розгляд адміністративного матеріалу, складеного відносно ОСОБА_1 , є Біляївський районний суд Одеської області. Отже, розгляд адміністративного матеріалу, складеного відносно ОСОБА_1 , здійснено неповноважним на те судом.

Вважали, що протокол про адміністративне правопорушення серії ПРУ N?308731 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП з огляду на наступне:

1) протокол не містить у переліку додатків матеріали, які фактично направлені до суду разом із ним. Зі змісту протоколу вбачається, що до нього долучається рапорт Прикордонної служби України та копія закордонного паспорту України. В цей же час не зазначено про те, який саме рапорт та чий паспорт долучено до Протоколу.

2) матеріали справи про адміністративне правопорушення містять пояснення гр. ОСОБА_1 від 06.01.2024 року, копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 , копію заяви гр. ОСОБА_1 , однак ці матеріали не вказані як додатки до Протоколу. Даний факт мав би позбавити суд можливості розглядати перелічені документи та надавати їм оцінку як доказу.

3) до протоколу не долучені знаряддя і засоби вчинення правопорушення. Санкцією статті 204-1 КУпАП, окрім іншого, передбачено конфіскація засобів та знарядь вчинення правопорушення. Разом з тим, матеріали не містять даних чи наявні та чи вилучались такі засоби або знаряддя. Таким чином суд першої інстанції був позбавлений можливості за результатами розгляду даної справи про адміністративне правопорушення вирішити питання про конфіскацію знарядь і засобів вчинення правопорушення.

4) до протоколу не додано довідку з відомостями, чи притягувалась особа протягом року до адміністративної відповідальності, що унеможливило перевірку судом правильності правової кваліфікації, яка зазначена в протоколі. За наведених вище обставин, розгляд судової справи не міг бути здійсненим, надані суду адміністративні матеріали підлягали б поверненню до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ПСУ для належного доопрацювання, однак описаних дій судом вчинено не було.

Також вважали, що єдиним доказом, який суд був вправі дослідити та за результатом його дослідження прийняти рішення у справі, - є протокол про вчинення адміністративного правопорушення та долучений до нього рапорт помічника старшого зміни прикордонних нарядів - старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» ОСОБА_2 від 06.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , намагався незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Молдова без дозволу відповідних на те органів з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Вказаним рапортом фактично дублюється інформація, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПРУ N?308731, який базується на наданих ОСОБА_1 поясненнях, що надавались останнім в стані стресу, тривоги, тиску, що призвело до того, що ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій, на основі яких і був складений вказаний протокол, про що також зазначалось суду.

Зазначали, що свідчення службової особи не можуть вважатись об?єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб?єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.

Явка в судове засідання

Розгляд справи проведено в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів поза приміщенням суду . Представник ОСОБА_3 надав суду грунтовні пояснення.

Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд вважає, що на стадії розгляду апеляційної скарги на оскарження постанови суду першої інстанції, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції цим вимогам закону в повній мірі відповідає.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст. 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан, а також, що відповідно до вказаного Указу Президента України в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Судом встановлено, що 06.01.2024 о 18 год 30 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені (48 км. 350 м.) на території Білгород-Дністровського району Одеської області був виявлений гр. України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути Державний кордон України з України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Своїми діями порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», ч. 3, 4 ст. 6 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП. .

За даним фактом ІПС 3 категорії-дозиметрист 1 групи інспекторів прикордонної служби ВІПС ВПС ОСОБА_4 .. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Із даних рапорту помічника старшого зміни прикордонних нарядів старшого прикордонного наряду Контрольний пост капітана ОСОБА_5 від 06.01.2024 року, вбачається, що 06.01.2024р. о 18.30 прикордонним нарядом «Контрольний пост» було виявлено громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (проживаючий та зареєстрований в місті Київ), який намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в республіці Молдова) в пункті пропуску «Маяки-Паланка-Удобне». Своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та ч. 3.4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Відносно громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308731 за ч. 1 статті 204-1 КУпАП. (а.с. 7).

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість письмових доказів через їх складання заінтересованими особами є неприйнятними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів, а відтак доводи апелянта про недопустимість цього доказу виключно з підстави його складання уповноваженою особою, є безпідставними.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .. В графі пояснення у протоколі ОСОБА_1 пояснював, що намагався отримати статус біженця , в пункті пропуску Паланка-Маяки - Удобне. Спробу незаконного перетину державного кордону визнав, що затвердив особистим підписом.

При цьому, вказаною Інструкцією не передбачено обов`язкової фото та відео фіксації кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги, що такі пояснення надавались під моральним та психологічним тиском не знайшли свого доказового підтвердження за матеріалами справи, так як жодні докази оскарження дій прикордонників в установленому законом порядку суду не надані та дії прикордонників не оскаржувалась у відповідні органи, що не заперечувалось стороною захисту.

На переконання апеляційного суду доводи апеляційної скарги про відсутність умислу у апелянта на вчинення спроби перетину Державного кордону України, свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та підтримується стороною захисту під час апеляційного перегляду з метою уникнення відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, про те що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять пояснення гр. ОСОБА_1 від 06.01.2024 року, копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 , копію заяви гр. ОСОБА_1 , однак ці матеріали не вказані як додатки до Протоколу, є частково прийнятними . Вважали, що даний факт мав би позбавити суд можливості розглядати перелічені документи та надавати їм оцінку як доказу. На думку суду сторона захисту не навела обгрунтувань яким чином це вплинуло на винесення законного рішення, а тому на думку суду таке процесуальне порушення є не співмірним із протиправними діями ОСОБА_1 , а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Зазначали, що до протоколу не долучені знаряддя і засоби вчинення правопорушення. Санкцією статті 204-1 КУпАП, окрім іншого, передбачено конфіскація засобів та знарядь вчинення правопорушення. Разом з тим, матеріали не містять даних чи наявні та чи вилучались такі засоби або знаряддя. Таким чином суд першої інстанції був позбавлений можливості за результатами розгляду даної справи про адміністративне правопорушення вирішити питання про конфіскацію знарядь і засобів вчинення правопорушення. Такі доводи апеляційний суд вважає формальними та необґрунтованими належним чином, так як, якщо таких знарядь і засобів у притягуваної особи не вилучалось, тому і суд першої інстанції не мав прав приймати жодних рішень, щодо вилучених знарядь і засобів вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги, що до протоколу не додано довідку з відомостями, чи притягувалась особа протягом року до адміністративної відповідальності, що унеможливило перевірку судом правильності правової кваліфікації, яка зазначена в протоколі. За наведених вище обставин вважали, що розгляд судової справи не міг бути здійсненим, надані суду адміністративні матеріали підлягали б поверненню до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ПСУ для належного доопрацювання, однак описаних дій судом вчинено не було, є незначною процесуальною помилкою адже сторона захисту не оскаржувала кваліфікацію даного правопорушення у вигляді обтяжуючих обставин інкримінованого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що дану справу про адміністративне правопорушення розглянуто не повноважним судом, є необґрунтованими належними та допустимими доказами. Адже за матеріалами справи, саме у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено точне місце вчинення даного правопорушення, а саме автодорога Одеса-Рені 48 км 350 м Білгород-Дністровського району Одеської області. На спростування даного , скаржником та його представником жодних доказів ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду не надано про вчинення дій ОСОБА_1 в іншому місці. Також апеляційний суд зазначає, що ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду жодних клопотань з приводу витребування інформації судам двох інстанцій не надавалось, тому такий довод лише є припущенням спрямованим на ухилення від відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, як і рапорту, яким зафіксовано сам факт правопорушення.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу адвоката Борис Станіслава Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 23 квітня 2024 року

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький