Справа № 496/6147/23
Провадження № 3/496/17/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Черних Т.О.

захисника - Задорожня В.О., яка приймає участь в режимі відеоконференції,

розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

тимчасово не працюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

29.08.2023 року о 21:10 в с. Дачне по вул. Київська, 61 ОСОБА_1 керував мопедом Ямаха б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода), був обстежений алкотестером Драгер 6810, результат позитивний - 1,81 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Задорожня В.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка приймає участь в режимі відеоконференції, надала пояснення та клопотання про закриття провадження у справі, в якому просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтуванні поданого клопотання зазначила, що із складеним протоколом не погоджується та вважає, що докази в справі є неналежними та недопустимими, оскільки мають формальний характер та зібрані всупереч нормам КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я №1452/735 від 09.11.2015 року та «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затверджену наказом МВС України 18.12.2018 року №1026. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія». Так, у своєму Рішенні від 15.03.2019 року Верховний суд у справі № 686/11314/17 зазначив, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть запиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення. Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року Верховного Суду Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу. Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом. Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. У постанові Одеського апеляційного суду від 31.10.2023 року у справі № 521/1110/23 зазначено, що «транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває біля свого транспортного засобу, або в ньому, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом». Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно до Положення, ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», порушено ч.5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. У постанові від 18.07.2019 року, справа №216/5226/16-а, Верховний Суд зазначив, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу. До протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було долучено нетривалий уривок відеозапису, здійсненого на «планшетний пристрій», з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на вулиці, не знаходиться за кермом будь-якого транспортного засобу, і взагалі транспортний засіб відсутній. Відеозапис розпочинається зі слів патрульного «...в стані алкогольного, тобто з явними ознаками сп`яніння, яке встановить експертиза». Коли ОСОБА_1 спробував уточнити у патрульного його дії, патрульний в агресивній формі спілкування перебив його запитання та погрожуючи сказав: «друг мій, я... послухай мене, я зараз тебе засуну в кайданки». Після цього патрульний запитує «Ви вживали алкоголь?», на що отримує відповідь «так». Патрульний уточнює: «пиво? Горілка?», ОСОБА_1 відповідає: «так, пиво, але ж Ви говорите про наркотичне сп`яніння».

Патрульний продовжує здійснювати моральний тиск та говорить: «Я хочу тебе на експертизу завезти». ОСОБА_1 уточнює: «на експертизу чого?», на що патрульний відповідає: «на експертизу на стан сп`яніння, там зараз загальна експертиза». ОСОБА_1 говорить: «я не заперечую, що вживав алкоголь, але я не вживав наркотики», поліцейський уточнює: «ти тільки алкоголь вживав?», на що отримує відповідь «так». Відразу ж після цього патрульний задає запитання: «ти підписувати адміністративні матеріали будеш?», ОСОБА_1 відповідає «так», патрульний запитує: «продуєте алкотестер Драгер?», на що Каторжинський погоджується, та прямує з патрульними до службового автомобіля для проходження огляду. Питання, пов`язані із проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 266 КпАП України огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував мопедом «Ямаха», жодні інші відомості щодо цього пристрою у справі відсутні. Разом із тим для кваліфікації дій особи за ч.1 ст. 130 КУпАП достовірно встановленим має бути те, що особа є водієм в розумінні вимог ПДР та керує саме транспортним засобом, визначення якого передбачено ПДР, а тому як така зобов`язана до виконання правил, перебуває в стані алкогольного сп`яніння або свідомо відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім відсутності відомостей щодо технічної характеристики мопеда «Ямаха», шо має істотне значення для правильного вирішення справи, у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 може вважатися водієм в розумінні ПДР, посвідчення водія він ніколи не отримував, зазначені обставини не спростовані складеними адміністративними матеріалами, в протоколі про адміністративне правопорушення жодні відомості про посвідчення водія відсутні, інші докази про їх наявність до справи не долучені. Обставини, які зазначені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №170457 були зафіксовані на технічний засіб, а саме «планшетний пристрій», без ідентифікуючих ознак. Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Згідно зі ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року встановлено виключний перелік технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовують органи поліції при несенні служби. Відповідно до п. 3. Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.18 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Відповідно до п. 4. вказаної Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Як вбачається з матеріалів провадження, в порушення вказаних вимог закону адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 було зафіксовано на камеру планшету, тобто з порушенням вимог закону, який передбачає спеціальний порядок фіксації адміністративних правопорушень, відповідно до яких вони фіксуються із застосуванням портативних відеореєстраторів, а у разі неможливості огляд проводиться у присутності двох свідків. З наданого відеозапису вбачається, що свідки огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не залучались, а відеозапис сам по собі не може бути належним та допустимим доказом. Таким чином, порушення допущенні поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , свідчать про недотримання порядку його проведення, а тому, на підставі ст. 266 КУпАП результати такого огляду є недійсними.

Відповідно до п. п. 2, 3 Розділу II інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З вищевказаного вбачається, що поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що патрульний, який проводить огляд на стан алкогольного сп`яніння, не знає принцип дії приладу Drager, зокрема перепитує «якою стороною встановлюється мундштук», а інший патрульний йому роз`яснює порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager. При цьому після отримання результатів патрульний повідомляє, то він не знає, як роздрукувати відповідний чек.

Крім того, під час перегляду відеозапису з місця події з планшеткою пристрою працівників поліції, який долучено до матеріалів справи, з якого не вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено порядок застосування технічного засобу, право на ознайомлення з сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу. З вказаного відеозапису, під час проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням технічного засобу, не можливо встановити, що ОСОБА_1 обрав запропонований йому на вибір мундштук, який у подальшому був розпакований поліцейським та вставлений у прилад для подальшого проходження ОСОБА_1 тесту. Пунктом 6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Таким чином, згідно вимог «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», інспектор патрульної поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, у разі перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та його незгоди з результатами огляду, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів, повинен був забезпечити доставку ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, на встановлення стану сп`яніння, або у разі відмови водія проїхати до медичного закладу, також зазначити про це в протоколі. Разом з цим, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 погодився пройти перевірку та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, результат тесту був позитивний, проте, матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів того, що після того, як ОСОБА_1 пройшов даний огляд, працівники поліції запитали чи погоджується він з таким результатом, чи пропонували йому пройти медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров`я та докази відмови водія від проходження такого огляду, зазначені обставини свідчать про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направляли водія у заклад охорони здоров`я для проходження медичного огляду на етап сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості пройти огляд у встановленому законом порядку.

Працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки не було дотримано всіх законодавчо встановлених вимог щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, як наслідок, висновки результатів огляду, які стали підставою для складення протоколу відносно ОСОБА_1 , не можуть вказувати на наявність у нього алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, а тому не можуть бути покладені в основу його винуватості, оскільки огляд, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та положень вищевказаної інструкції, не може вважатися дійсним. Наявний у матеріалах справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не може бути належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній вказаний акт в додатках. Крім того, у вказаному акті відсутній підпис ОСОБА_1 у підтвердження того, що він згодний з результатами такого огляду. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати та часу його складання, що дає підстави вважати, що вказаний акт було складено в інший день та час, аніж при спілкуванні патрульних з ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Таким чином, докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відсутні, та доказів, які б підтверджували вину останнього не здобуто. На диску відсутнє відео, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП й відповідно з матеріалів справи убачається, що притягуючи до адміністративної відповідальності і особу ніяких прав поліцейські не роз`яснювали, формально обмежились заповненням протоколу та зачитуванням його. За таких обставин, всі сумніви в даному випадку, у відповідності до ст. 62 Конституції України, мають трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що згідно п.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі. Національною поліцією України не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, так як у цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі.

ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення, в яких просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому пояснив, що із складеним протоколом не погоджується та вважає, що він складений за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Слід зазначити, що 29.08.2023 року о 21.10 год. ОСОБА_1 не керував жодним транспортним засобом, в тому числі і мопедом «Ямаха», як це зазначено у вищевказаному протоколі. ОСОБА_1 йшов по вулиці, повертаючись додому від друзів, до нього підійшли працівники поліції, почали запитувати куди він йде, та вимагати документи, що посвідчують особу, не пояснивши жодних підстав для перевірки вказаних документів. Перевіривши документи, патрульні почали звинувачувати ОСОБА_1 в керуванні мопедом в стані сп`яніння, на що останній відповів, що іде пішки, і транспортним засобом не керував, так як не має навіть ведійського посвідчення. Відразу після цього патрульний, проігнорувавши ОСОБА_1 слова, продовжив стверджувати, що він перебуває з явними ознаками сп`яніння, яке встановить загальна експертиза, та з незрозумілих причин, почав агресивно та з упередженістю говорити про те, що одягне кайданки. При цьому патрульний спочатку говорив про те, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, а потім говорив про алкогольне сп`яніння, але точно з видом сп`яніння визначитися не міг. Крім того, патрульний постійно перебивав ОСОБА_1 та здійснював моральний тиск на нього. Згодом патрульний запитав чи вживав ОСОБА_1 щось з алкогольних напоїв, на що він відповів, що вживав пиво, оскільки відпочивав з друзями. Після чого патрульний запитав чи буде підписувати ОСОБА_1 якісь матеріали та чи продує алкотестер. Враховуючи темну пору доби та відсутність людей на вулиці, останній злякався таких дій працівників поліції, а тому зробив та сказав на камеру те, що працівники поліції вимагали. ОСОБА_1 був пішоходом, і нічого не порушував, так як взагалі не керував транспортним засобом. Однак, після того, як він продув в алкотестер, не розуміючи принцип його роботи та порядок його застосування, патрульні дали протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_1 , та почали кричати, щоб він його підписав, залякуючи ОСОБА_1 різними способами та погрожуючи фізичною силою у разі відмови від підпису. З вказаним протоколом ОСОБА_1 був не згодний взагалі, однак патрульні не надали йому можливості висловити свої заперечення стосовно даного протоколу та надати свої пояснення. Лише погрожуючи застосуванням фізичної сили вони змусили ОСОБА_1 поставити свої підписи на протоколі та інших документах, а також написати, що він випив 2 пляшки пива, при цьому не пояснивши, що це за документи, на підставі чого вони були складені та, що вони означають. В той момент, враховуючи стресову ситуацію, ОСОБА_1 виконав їх вимоги, оскільки побоювався за своє життя та здоров`я. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 вважає, що патрульні підійшли до нього з метою складання протоколу за ст. 130 КУпАП, а розмова велась виключно для формального дотримання законодавства. За таких обставин, всі сумніви в даному випадку, у відповідності до ст. 62 Конституції України, мають трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній подія та склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі. Будь-яких фактичних даних, які відповідають критерію допустимості та свідчать про керування ОСОБА_1 мопедом в стані алкогольного сп`яніння, не надано. ОСОБА_1 зазначає, що не керував мопедом, та будь яким іншим транспортним засобом в стані алкогольного чи будь якого іншого сп`яніння, через це провадження в справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення ОСОБА_1 та клопотання адвоката Задорожньої В.О., суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події і складу правопорушення, зазначеного у ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася у стані алкогольного сп`яніння або у неї були явні ознаки алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У Постанові Верховного суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17 зазначено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП, уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

За п.п. 1.3., 1.9 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.п. 2.9а Правил дорожнього руху України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, працівниками поліції надано до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 170457 від 29.08.2023 року;

- роздруківку тесту «Драгер», відповідно до якого ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 становив 1,81% проміле;

- акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- довідку поліцейського СРПП Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області І. Кірік від 30.08.2023 року, в якій вказано, що згідно обліків НПУ бази ІТС ІПНП, ОСОБА_1 на протязі календарного року до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 130 КУпАП не притягувався;

- диск з відеозаписом.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), тобто доказова база має бути спрямована на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного) чи відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Чинне законодавство, зокрема, Правила дорожнього руху, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення наведено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі №404/4467/16-а зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19.02.2020 року по справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.

Долучений до матеріалів справи відеозапис відображає повну подію правопорушення, оскільки на ньому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з відеозапису вбачається, що у темну пору доби на вулиці ведеться розмова між працівником поліції та ОСОБА_1 . Працівник поліції пояснив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на що останній відповів: «так, дійсно, я не заперечую, вибачаюсь».

Потім працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 що не можна сідати за кермо у стані алкогольного сп`яніння, на що останній відповів: «так, я розумію свою вину». ОСОБА_1 надав згоду на продуття алкотестеру «Драгер». Результат тесту показав, що ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 становить 1,81% проміле.

ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно вживав алкогольні напої, 1-2 банки пива. ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження медичного огляду з метою визначення стану наркотичного сп`яніння та, без жодного тиску з боку працівників поліції, погодився підписувати адміністративні матеріали.

Тож, враховуючи надані пояснення ОСОБА_1 працівникам поліції, суд вважає встановленим наявність одночасно двох обов`язкових умов задля можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП: керування транспортним засобом і перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція). Зазначена Інструкція встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Зокрема, п.п. 2, 6 розділу І Інструкції та п.п. 2, 3 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до положень п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 ККпАП.

З вищезазначеного слідує, що поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.

Враховуючи, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», не було підстав для проведення такого огляду у медичному закладі.

Окрім того, ОСОБА_1 не заявляв клопотання про проведення огляду у медичному закладі, а тому суд відхиляє доводи адвоката Задорожньої В.О. про те, що інспектор патрульної поліції повинен був забезпечити доставку ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, на встановлення стану сп`яніння.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів (ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»).

З приводу доводів захисника ОСОБА_2 про неналежність та недопустимість як доказу у справі відеозапису, долученого до матеріалів справи, у зв`язку з тим, що він здійснений на планшетний пристрій, суд звертає увагу, що таких критеріїв не містить чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення.

При цьому, за змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, нормами КУпАП не заборонено використання даних будь-якого приладу, який має функцію фотозйомки чи відеозапису, а також закріпленого стаціонарно чи не стаціонарно.

Положення ч.2 ст. 266 КУпАП встановлюючи, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, не містять обмежень щодо виду чи особливостей технічних засобів.

Крім того, наявний в матеріалах справи відеозапис повністю узгоджується і з іншими письмовими матеріалами справи.

Відеозапис є допустимим доказом, адже запис здійснений на підставі п.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення та, виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, не містить ознак монтажу чи інших недоліків.

Відеозапис є одним із сукупності доказів у справі, які суд, у відповідності до 252 КУпАП, оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проаналізувавши вищевказані документи, відеофайл, суд дійшов висновку, що такі є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, підтверджують існування обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченого законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми.

Разом з тим, враховуючи, що працівниками поліції велася відеозйомка події, підстави для залучення двох свідків під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння були відсутні.

Також, суд відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не може вважатися водієм в розумінні ПДР України, так як посвідчення водія ніколи не отримував, оскільки особи, які не мають посвідчення водія, але керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння також підлягають адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Задорожня В.О. зазначає, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати та часу його складання, що дає підстави вважати, що вказаний акт було складено в інший день та час, аніж при спілкуванні патрульних з ОСОБА_1 .

Однак, суд, дослідивши вказаний акт, встановив, що він не містить відповідної графи для зазначення дати та часу його складання, що свідчить про те, що вказувати в ньому такі дані не вимагається.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 стверджує, що працівники поліції кричали на нього, залякували та погрожували фізичною силою у разі відмови від підпису в протоколі, тому ним було підписано усі документи.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями, оскільки з відеозапису вбачається, що працівники поліції не здійснювали жодним чином тиску на ОСОБА_1 , не погрожували фізичною розправою, не змушували підписувати матеріали.

При цьому, з відеозапису видно, що працівники поліції спокійно розмовляли з ОСОБА_1 , проте останній поводив себе досить агресивно, переживав, що працівники поліції притягнуть його до адміністративної відповідальності за перебування у наркотичному стані, категорично відмовився від проходження медичного огляду з метою визначення стану наркотичного сп`яніння, пояснивши, що вживав алкогольні напої та надав згоду на продуття приладу «Драгер».

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою до органів Національної поліції України з приводу залякування, погроз та здійснення на нього тиску з боку працівників поліції.

Враховуючи все вищевикладене, в ході розгляду справи не встановлено жодних порушень з боку працівників поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, з відеозапису вбачається, що поряд з ОСОБА_1 знаходилася ще одна невстановлена особа (чоловік), проте ОСОБА_1 не скористався своїм правом та не заявив клопотання про допит свідка, який би підтвердив або спростував обставини, на які посилається правопорушник.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в абз.2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Отже, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду за допомогою належних та допустимих доказів.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу, ОСОБА_1 не надав до суду жодного доказу на спростування викладених у протоколі обставин.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення з ОСОБА_1 суд приймає до уваги: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника, і вважає, що адміністративне стягнення повинно бути накладене на нього у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.09.2023 року у справі №702/301/20, в якій Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення.

У рішенні по справі «О?Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 13, 23, 24, 30, 33, 40-1, 130, 221, 245, 251, 252, 266, 280, 283, 284, 287, 288, 289, 291 КУпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено 21.03.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник