справа № 361/2895/24
провадження № 3/361/2132/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 15.03.2024 серії ВАД №582246 "15.03.2024 близько 17:30 за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 відносно своєї дружини домашнє насильство психологічного характеру, а саме перешкоджав покинути домоволодіння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП".

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні домашнього насильства відносно дружини заперечив та пояснив, що у нього з колишньою дружиною виникла сварка з приводу виховання дітей, а також догляду за здоров`ям їх спільних дітей.

ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_1 вони розлучилися ще два роки по тому, однак проживають за однією адресою, останній постійно здійснює відносно неї та їх дітей (дві дочки віком 8 та 9 років) психологічне насильство, зачиняє замки на калітках з метою перешкодити їм вільно пересуватися, дітям називає її образливими словами, жорстко контролює дітей і перешкоджає їм самостійно пересуватися навіть на території домоволодіння, для чого завів великих собак і тепер налякані діти лише з його дозволу можуть виходити на подвір`я.

Представник ОСОБА_3 адвокат Мазманян Е.Р. в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_2 та зазначив, що дії ОСОБА_1 , спрямовані на завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , мають умисний, системний характер, тому вважає необхідним притягнути його до адміністративної відповідальності. На підтвердження доводів ОСОБА_2 надав для дослідження та долучення до матеріалів справи роздруківки фотографій собак та фотографії замкнених дверей.

ОСОБА_1 категорично заперечив проти доводів його колишньої дружини ОСОБА_2 , відносно собак зазначив, що слова ОСОБА_3 про те, що діти бояться цих собак не правдиві, навпаки діти з радістю гуляють з цими собаками, грають з ними в дворі. Зазначив, що діти однаково люблять як батька так і матір, а він сам дуже переймається їх розвитком і станом здоров`я, натомість колишня дружина про них не дбає належним чином. Надав для дослідження в судовому засіданні флеш-носій із відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_2 викликає поліцію та повідомляє їм про скоєння протиправних дій її чоловіком ОСОБА_1 , при цьому чоловічий голос коментує заявлені обставини з посиланням на їх неправдивість, поряд чути плач дитини, яка на слова ОСОБА_2 щоб та повідомила поліції чому вона плаче, говорить щось на кшалт «ви обоє винуваті».

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством у сім'ї розуміється насильство, пов'язане із дією одного члена сім'ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров'ю особи.

Насильство є результатом свідомих, умисних дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, отже обов'язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров'ю потерпілого.

Оскільки умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру є обов`язковим елементом об`єктивної сторони, відповідні фактичні обставини підлягають обов`язковому детальному опису в протоколі, а також доказуванню в судовому засіданні.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Разом з тим, обставини, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки жодних відомостей про те, які саме дії психологічного характеру та які наслідки вони спричинили потерпілій в протоколі не зазначено, а лише зазначено «перешкоджав покинути домоволодіння».

Матеріали справи не містять об'єктивних даних про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство.

Із заповненої 15.03.2024 Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства вбачається, що рівень небезпеки визначено як «низький» (а.с.5-7).

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

При цьому, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об'єктивних причин, але й від суб'єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2020 (справа №545/744/19), факт сварок і непорозумінь між подружжями на побутовому рівні свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, судом встановлено, що між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, сімейний конфлікт є тривалий та взаємний, що не можна трактувати як вчинення насильства в сім'ї.

Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є взаємовиключаючими і тому доказової сили для суду не мають, а відтак матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї, при цьому обопільні сварки в межах конфлікту, який склався між колишнім подружжям за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному чи психічному здоров'ю потерпілої особи, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов'язковою ознакою об'єктивної сторони даного правопорушення.

Отже, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, в тому числі щодо наслідків дій ОСОБА_1 для психічного стану ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупністю досліджених доказів в справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП поза розумним сумнівом, а тому суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Н.С.Сіренко