Справа № 755/8735/23 Суддя в І-й інстанції Іваніна Ю.В.
Провадження № 33/824/390/2024 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Сіренка М.Ю. на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черемшан Татарстан, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 08 червня 2023 року, о 00 годині 47 хвилин, у місті Києві, по вул. Дніпровська набережна, 7, керував автомобілем марки «Форд», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager», результат тесту становив 1.62 ‰.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не взято до уваги доводи сторони захисту, внаслідок чого було винесено незаконне рішення. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Захисник вказав, що ОСОБА_1 не був водієм у розумінні вищезазначених положень Правил дорожнього руху, оскільки останній не керував автомобілем, а перебував поруч біля припаркованого транспортного засобу, коли на місце події приїхали працівники поліції. ОСОБА_1 працівниками поліції не зупинявся. Докази про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та про рух автомобіля, у матеріалах справі відсутні, а тому у ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, захисник звернув увагу на те, що відповідно до вимог ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» визначено перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортні засоби. На думку сторони захисту, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимим доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Просив постанову скасувати та провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Будучи неодноразово повідомленими про час та місце розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Сіренко М.Ю. до суду не з`явились. Причин неявки суду не повідомили. Клопотань про перенесення розгляду справи на засідання, яке було призначене 22.01.2024 року ні ОСОБА_1 , ні його захисник не подали у зв`язку із чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стверджуються наступними доказами, зокрема:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 237733 від 08.06.2023 року в частині часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, ознак транспортного засобу та даних особи, яка притягується до адміністративної відповідальності;

письмовою роздруківкою результатів проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу, відповідно до якого, за результатами цього огляду у крові ОСОБА_1 виявлений алкоголь в концентрації 1.62 ‰.;

відеозаписом процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та фіксації результатів цього огляду, що зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для накладення на нього стягнення та із дотриманням вимог закону наклав на нього стягнення у межах санкції передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі апелянтом фактично не оскаржуються результати проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння та факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд звертає увагу на те, що указані обставини доведені сукупністю зібраних у справі доказів. Доводів про неналежність чи недопустимість цих доказів апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому у нього не виникало обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння не ґрунтуються на зібраних у справі доказах. На думку суду, для вирішення питання про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП дійсно підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, що прямо вбачається із диспозиції цієї норми закону. Між тим, факт керування транспортним засобом повинен доказуватись усією сукупністю доказів, вичерпний перелік яких передбачений ч.1 ст. 251 КУпАП. Як вбачається із матеріалів справи, свідок ОСОБА_2 підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Із переглянутого відеозапису, що зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського вбачається, що свідки, які перебували на місці події підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, указуючи при цьому на обставини такого керування. На такі посилання очевидців події та на зауваження поліцейських ОСОБА_1 не заперечував того що він керував транспортним засобом. Під час проведення огляду на стан сп`яніння, складанні протоколу про адміністративне правопорушення та у ході ознайомлення ОСОБА_1 із цим протоколом останнім не було висловлено будь-яких заперечень щодо факту керування ним транспортним засобом. Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у цій справі факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом доведений із належною повнотою. Позицію сторони захисту про те, що огляду на стан сп`яніння підлягають лише водії, транспортні засоби під керуванням яких були безпосередньо зупинені поліцейськими суд визнає хибною. Так, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення у водіїв стану сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння та фіксацію його результатів, не передбачено того, що огляду на стан сп`яніння підлягає саме така категорія водіїв. Словосполучення «на місці зупинки транспортного засобу», яке застосоване у «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду», затвердженому постановою КМ України від 17.12.2008 року № 1103 та в «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженій наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року апеляційний суд тлумачить як посилання на статичний стан транспортного засобу, у тому числі і такий, якому дане поняття у п.1.10 ПДР України, а не на дії поліцейського, пов`язані із зупиненням транспортного засобу. Наведене дає підстави стверджувати, що огляду на стан сп`яніння підлягають усі водії, щодо яких є докази керування ними транспортними засобами із ознаками певного виду сп`яніння, до яких, згідно із матеріалами справи, відноситься і ОСОБА_1 .

Із наведених вище підстав судом не приймаються доводи апеляційної скарги в частині незаконності зупинки транспортного засобу, оскільки поліцейськими така зупинка не здійснювалась. Окрім того апеляційний суд вважає, що підстави зупинки транспортного засобу не можуть впливати на вирішення питання про винність чи не винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки наявність підстав для зупинки транспортного засобу не підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із тим, що ці обставини не входять до об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сіренка М.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ігнатюк