Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1582/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області А.А.Надопта, розглянувши в залі суду м.Виноградів адміністративну справу, яка надійшла з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, непрацюючий,

за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №148949 від 15.02.2024р. 14.02.2024р., о 15.30 годині прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 102 прикордонного знаку (територія Королівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані 1800 метрів від лінії державного кордону України, а саме в прикордонній смузі, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який не виконав неодноразово повторювану законну вимогу представника Державної прикордонної служби України пред 'явити документи, що посвідчують особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму (встановлено п.11 «Положення про прикордонний режим» затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 №1147, право здійснювати контроль за дотриманням прикордонного режиму в контрольованому прикордонному районі надано п. 5 иього Положення) проігнорувавши вимогу зупинитися та пред`явити документи (встановлено п. 10 «Положення про прикордонний режим» затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 №1147) вдався до втечі, а відтак дії громадянина України ОСОБА_1 посадовими особами Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 були кваліфікованні як порушення вимоги cт.23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003 року, а саме здійснив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, відповідальність за яке передбачено ч. 1 cт. 185-10 КУпАП.

Згідно до вимог ст.7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а у відповідності до вимог ст.245 цього закону завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що дійсно 14.02.2024р., о 15.30 годині, на полі між селами Сасово-Теково Берегівського району, на відстані близько 1800 метрів від лінії державного кордону, його затримали військові, коли він вертався вже додому, зупинили для перевірки документів, на що він надав їм свій паспорт та мобільний телефон, проте його доставили до с.Хижа для вияснення його дій, запевняє, що жодної непокори на полі між селами Сасово та Теково, ні у відділі не чинив прикордонникам, взагалі від них не тікав, оскільки такої необхідності і не було, адже він з народження живе у АДРЕСА_1 , на першу ж вимогу надав свій паспорт громадянина України та мобільний телефон. Так як ніякої непокори не вчиняв, то просить суд закрити вказане провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а відтак, суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.

Верховна Рада України 17 липня 1997 року ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №148949 від 15.02.2024р. не вказано в чому полягали законні вимоги працівників Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. В протоколі відсутні відомості про те, що працівники Державної прикордонної служби України пред`явили ОСОБА_1 саме законні вимоги або розпорядження.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , повертаючись з поля додому, перебуваючи на відстані 1800 м. від лінії державного кордону України, під час затримання на місці вчинення адміністративного правопорушення жодного опору не чинив, оскільки з пояснень самого ОСОБА_1 , які він надав у суді, які повністю співпадають з його поясненнями, наданими у відділі «Хижа», згідного яких він повертався вже додому, де його зупинили для перевірки документів прикордонники, на що він надав їм свій паспорт та мобільний телефон, проте його доставили до с.Хижа для вияснення його дій, жодної непокори на полі між селами Сасово та Теково, ні у відділі не чинив прикордонникам, взагалі від них не тікав, оскільки такої необхідності і не було, адже він з народження живе у АДРЕСА_1 , на першу ж вимогу надав свій паспорт громадянина України та мобільний телефон.

Наведене підтверджується самим протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №148949 від 15.02.2024р., адже перебування на полі ОСОБА_1 між населеними пунктами Сасово-Теково на відстані 1800 м. від лінії державного кордону, та надання під час перевірки особи свого паспорту та мобільного телефону на першу вимогу службовим особами ДПС, на думку суду, не може вважатися злісною непокорою, за яку передбачена відповідальність ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Окрім того, не містить зазначений протокол і жодного належного та достовірного доказу (фото, відео- фіксація факту правопорушення, пояснень свідків, тощо) того, що ОСОБА_1 здійснював будь-які дії щодо його втечі від прикордонників чи будь-які дії його злісної непокори законним діям.

Між тим. відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідальність за ст.185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги."»

Законна вимога прикордонника до громадина не залишати приміщення без дозволу, на думку суду, не є складовою частиною об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.185-10 КУпАП.

Окрім наведеного, відповідно до Закону "Про державний кордон України" та п.11 положення "Про прикордонний режим", затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Згідно п. 4 ст. 20 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів або постановою державного виконавця не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки.

Жодних належних та достовірних доказів на підтвердження порушення мешканцем с.Сасово ОСОБА_1 саме п.4 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» суду не надано.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за які законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

На переконання суду дії ОСОБА_1 , який на першу вимогу військовослужбовця ДПС України надав йому свій паспорт громадянина України та мобільний телефон не містить у собі ознак злісної непокори, відповідальність за яку передбачена ст.185-10 ч.1 КУпАП.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.185-10 ч.1 КУпАП, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,247 п.1 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП - закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, потерпілим, його представником, або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяА. А. Надопта