ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/333/24

Номер провадження 3/495/231/2024

12 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від Південного регіонального управління НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

02.01.2024 року о 15:00 годині прикорднонним нарядом «Прикордонний патруль» на транзитній ділянці автодороги Одеса-Рені в районі прикордонного знаку №0608 було виявлено гр. України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з території України в Республіку Молдова без проходження прикордонного контролю, без дозволу посадових осіб ДПСУ в пункті пропуску «Маяки-Паланка-Удобне». Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте його представник адвокат Чернієнко А.В. надав суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вважають, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що обґрунтовують наступним.

Співробітники Державної прикордонної служби України з корисливих мотивів, з метою створення штучних показників у своїй діяльності та створення умов щодо провокування надання неправомірної вигоди громадянином ОСОБА_1 , здійснили наступні злочинні дії:

1.здійснили незаконне затримання гр. ОСОБА_1 , якого більше 6 годин незаконного тримали та допитували, не давали змоги зв`язатися з рідними та адвокатом вилучив у нього особистий телефон, постійно кричали на нього та погрожували, що у разі відмови робити те що йому кажуть, його відправлять до РТЦК для проходження повторного військово-лікарської комісії, після чого його відправлять на війну де він обов`язково загинить, також погрожували порвати його документи та спалити їх у нього на очах;

2.постійно підбурювали на пропонування та надання неправомірної вигоди, натякавши що до приїзду слідчо-оперативної групи, ще можна вирішити це питання;

3.здійснили завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення з боку гр. ОСОБА_1 , що він нібито використовував завідомо підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідка військово-лікарської комісії, які він особисто отримав у районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

За матеріалами кримінального провадження № 0000004 від 03.01.2024 року встановлено, що 02.01.2024 року до ЧЧ Одеського РУП № 2 надійшло телефонне повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 02.01.2024 року о 15:49 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою безперешкодного перетину державного кордону, працівникам ДПСУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку ВЛК №6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 , на своє ім`я.

Зазначені документи надають право гр. ОСОБА_1 перетинати державний кордон на законних підставах.

За даним фактом з невідомих причин, 03.01.2024 року СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР № 0000004 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В подальшому співробітники СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області вилучили у гр. ОСОБА_1 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку ВЛК №6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08.01.2024 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. задовольнила клопотання дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУ НП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Пачева С.О., про арешт майна та наклав арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майна на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.01.2024 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. задовольнила клопотання адвоката Чернієнко О.В. про скасування арешту майна та скасувала арешт тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідки військово-лікарської комісії № 6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому вищезазначені документи були повернуті гр. ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставне внесення відомостей до ЄРДР та вилучення документів.

Станом на сьогодні по матеріалам досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 03.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, гр. ОСОБА_1 , не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. Окрім цього факт підроблення вилучених документів у гр. ОСОБА_1 також не встановлений.

В матеріалах адміністративної справи № 495/333/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відсутні будь які докази які підтверджують факт скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У наявному в матеріалах поясненні від імені гр. ОСОБА_1 взагалі стоїть не його підпис. (до клопотання додається справжнє пояснення гр. ОСОБА_1 , яке він підписав співробітникам поліції 02.01.2024 року.

Фактично докази, який містяться в матеріалах адміністративної справи повністю суперечать матеріалам кримінального провадження № №0000004 від 03.01.2024 року.

Звертає увагу суду на те, що адміністративні матеріали складені співробітником прикордонної служби, який є працівником правоохоронних органів, не можуть слугувати доказом в даному адміністративному провадженні, оскільки складені з порушенням основоположних норм конституції України та містить суб`єктивні твердження прикордонника, який не є спеціалістом або експертом щоб робити висновки щодо підробки наданих йому для перевірки документів, тобто складені ним адміністративні матеріали є безпідставними припущеннями.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до таких висновків.

Диспозиція частини 1 ст. ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб`єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 роз`яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина 2 статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до пункту 4.1 вказаного Рішення зазначено, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 308741 від 02.01.2024 року не конретизовано, в чому полягає спроба незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону групою осіб.

Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою безперешкодного перетину державного кордону, працівникам ДПСУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку ВЛК №6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 , на своє ім`я.

Зазначені документи надають право гр. ОСОБА_1 перетинати державний кордон на законних підставах.

Натомість, 03.01.2024 року СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР № 0000004 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В подальшому співробітники СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області вилучили у гр. ОСОБА_1 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку ВЛК №6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08.01.2024 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. задовольнила клопотання дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУ НП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Пачева С.О., про арешт майна та наклав арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майна на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.01.2024 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. задовольнила клопотання адвоката Чернієнко О.В. про скасування арешту майна та скасувала арешт тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 14.07.2023 року та довідки військово-лікарської комісії № 6715 від 14.07.2023 року видані ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому вищезазначені документи були повернуті гр. ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставне внесення відомостей до ЄРДР та вилучення документів.

Станом на сьогодні по матеріалам досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 03.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, гр. ОСОБА_1 , не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. Окрім цього факт підроблення вилучених документів у гр. ОСОБА_1 також не встановлений.

Як зазначив адвокат Чернієнко А.В. в поданих апереченнях, у наявному в матеріалах поясненні від імені гр. ОСОБА_1 взагалі стоїть не його підпис.

Статтею ч. 3 ст. 62 Конституції України встановлено, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У постанові від 16 березня 2021 року в справі № 473/2010/17 Верховний Суд вказав, що розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».

Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку КУпАП, однак суд при розгляд справи по суті у т.ч. при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 760/20247/16-а).

Суд доходить висновку, що з матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий при спробі перетинання або перетинав чи перетнув Державний кордон взагалі.

Таким чином вбачається лише припущення, що він мав намір перетнути кордон, щоб звернутися до представників прикордонної поліції Республіки Молдова для отримання статусу біженця без дозволу відповідних органів влади.

В матеріалах адміністративної справи № 495/333/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відсутні будь які докази які підтверджують факт скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні працівниками прикордонної служби, суд установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», оскільки матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що громадянин України ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є недоведеним.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопо рушення.

Керуючись ч.1 ст.204-1, п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.204-1 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Н.Д. Анісімова