Справа №751/9932/23
Провадження №3/751/13/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, з даних протоколу не працюючої, місце проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Бредюк О.М.,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2023 р. о 01 год. 00 хв. в м. Чернігів по вул. Коцюбинського 44 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat» /д.н.з. НОМЕР_1 /, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат огляду позитивний 0,54‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9 А ПДР, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , в присутності захисника, вину у вчиненні правопорушення визнала та пояснила, що близько 01 год. 00 хв. 03.11.2023 р. вона керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat» /д.н.з. НОМЕР_1 /, не оспорювала правомірність зупинки працівниками поліції та проходження огляду на стан сп`яніння, підтвердила перебування в стані алкогольного сп`яніння, погодившись з результатами такого огляду, однак виклала свою версію подій.

Узагальнений зміст аргументів ОСОБА_1 зводився до перебування її за кермом автомобіля в стані крайньої необхідності. Так, 02.11.2023 р. вона зі своєю подругою вживала алкогольні напої. Близько 22 год. 00 хв., цього ж дня, додому приїхав її чоловік ОСОБА_2 зі скаргами на болі в ділянці правого підребер`я, загальну слабкість. Його стан різко погіршувався і вона викликала карету швидкої допомоги. Медичні працівники, оглянувши хворого, прийняли рішення про необхідність госпіталізації останнього до лікувального закладу.

У зв`язку з тим, що лікарі відмовили проїхати до лікарні разом з чоловіком в кареті швидкої допомоги, вона вирішила самостійно виконувати функції водія і поїхала на автомобілі «Volkswagen Passat» /д.н.з. НОМЕР_1 / до лікувального закладу. Після того як вона переконалась в наданні її чоловіку необхідної допомоги, вирішила повернутись додому за місцем проживання, оскільки залишила без нагляду двох дітей, віком 10 та 16 років. Повертаючись вже додому, її було зупинено працівниками поліції та складено адміністративний протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Захисником-адвокатом Бредюк О.М., незважаючи на не заперечення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, було звернуто увагу на використання його підзахисною м`ятної жувальної гумки, що, на його думку, підвищило показник алкоголю у видихуваному нею повітрі.

Сторона захисту наполягала на перебуванні ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності під час прийняття нею рішення про самостійне керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння в напрямку до лікарні, оскільки вона діяла з метою усунення небезпеки, яка загрожувала життю та здоров`ю її чоловіку. А обґрунтування стану крайньої необхідності під час повернення ОСОБА_1 додому та керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння обумовлювалось залишенням без нагляду двох неповнолітніх дітей, а також постійними повітряними тривогами.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9 «А» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 03.11.2023 року та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 03.11.2023 року о 01 год. 00 хв. в м. Чернігів по вул. Коцюбинського, 44 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння.

В силу положень ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягається до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора, підставою для зупинки транспортного засобу «Volkswagen Passat» /д.н.з. НОМЕР_1 / під керуванням водія ОСОБА_1 стало порушення останньою комендантської години, що не заперечувалось і самою особою, зокрема, і в судовому засіданні.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останньої було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які в подальшому стали підставою для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6820», прилад ARНК 0087, результат позитивний 0,54 ‰.

Суд особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратору поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є одним із ключових доказів для прийняття законного рішення по справі.

На вказаному відеозаписі безперервно зафіксовано як процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, так і поетапне складання працівниками поліції адміністративного протоколу. Жодних заперечень з приводу достовірності отриманих результатів за результатами її огляду з застосуванням технічного приладу «Alcotest Drager 6820», прилад ARНК 0087 ОСОБА_1 не висловлювала.

Більше того, остання ще до отримання результатів технічного приладу, незважаючи на попередні пояснення щодо незначної кількості вжитого алкоголю, виказувала впевненість про виявлення «Alcotest Drager 6820» недопустимого рівня вмісту алкоголю у видихуваному нею повітрі, що свідчить про її усвідомлення факту перебування в стані алкогольного сп`яніння та свідоме ігнорування вимог п.2.9 А ПДР.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п.2.9 «А» ПДР, скоїла правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вирішуючи клопотання захисника про закриття провадження в справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, суд виходить з того, що ст.18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Умовою звільнення від адміністративної відповідальності за даної підстави є одночасна наявність усіх трьох вище наведених обставин.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

По-перше, з наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання працівників поліції, спочатку заперечувала вживання алкоголю, однак після повідомлення про виявлені в неї ознаки алкогольного сп`яніння, змінила позицію та визнала факт вживання алкогольних напоїв, а відтак, суд не розцінює керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність, а лише вбачає елементи захисної версії.

По-друге, ОСОБА_1 не перебувала в стані крайньої необхідності ані під час керування автомобілем, рухаючись в лікарню, ані під час повернення додому. Так, суд звертає увагу, що після приїзду карети швидкої медичної допомоги, її чоловік перебував під наглядом професійних медичних працівників, які забезпечували надання йому невідкладної медичної допомоги та забезпечили його транспортування до лікарні каретою швидкої допомоги, що узгоджується записами із виписки-епікризу із медичної картки хворого.

Тобто, суд констатує, що жодних необхідних дій з боку водія, а саме керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, з метою усунення небезпеки життю та здоров`ю чоловіка ОСОБА_1 , в судовому засіданні встановлено не було.

На противагу цьому, суд підкреслює, що керування автомобілем у стані сп`яніння завдає більшу небезпеку не лише для водія, а і для життя третіх осіб, порівняно з тим, чим виправдовує дії ОСОБА_1 , а тому не може бути виправданим встановленими фактичними обставинами.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Натомість ОСОБА_1 , не маючи медичної освіти, і як встановлено з її показань в судовому засіданні, здійснювала керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння з метою забезпечити лише надання медичним працівникам в лікарні особистих пояснень з приводу обставин, які обумовили виклик швидкої для її чоловіка.

Окрім того, з наданого стороною захисту виписки-епікризу із медичної картки хворого ОСОБА_2 вбачається, що операція йому була проведена 08.11.2023 р., тобто через 5 днів з моменту госпіталізації, а відтак, стан його здоров`я був контрольований з боку професійних медичних працівників, які мали реальне бачення стану хворого, а тому твердження сторони захисту про відвернення загрози життю останнього в день вчинення правопорушення водієм, об`єктивно не співвідноситься з фактичними обставинами справи.

Повернення ж ОСОБА_1 з лікарні додому та керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння з причин залишення нею вдома двох неповнолітніх дітей на думку суду також не може свідчити про її перебування в стані крайньої необхідності.

Суд погоджується, що залишення вдома двох неповнолітніх дітей без догляду дорослих під час воєнного стану вимагало від ОСОБА_1 , як матері, певних заходів реагування. Однак, в конкретному випадку, воєнний стан та ймовірність увімкнення повітряної тривоги існували і на момент прийняття нею рішення про залишення дітей самих вдома та виїзду до лікарні, в той час, як чоловіком опікувались професійні лікарі, що фактично свідчить про виправдання як стану крайньої необхідності умов, які існували і до моменту вчинення правопорушення і після нього.

Разом з тим, слід відмітити, що ця позиція захисту зводиться до загрози здоров`ю дітей, яка могла виникнути в майбутньому, тобто, не та, що є дійсна, реальна, що виключає вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.

Про існування реальної загрози життю чи здоров`ю дітям, які б обумовлювали та виправдовували керування нею автомобілем в напрямку дому не встановлено.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім, а відтак ОСОБА_1 не була позбавлена можливості залишити автомобіль поблизу лікарні, і з огляду на усвідомлення перебування в стані алкогольного сп`яніння та незначну віддаленість лікувального закладу та місця проживання, повернутись додому в пішому порядку, що фактично і відбулось після складення адміністративного протоколу.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Тобто, суд вважає, що за встановлених обставин ані факт перебування чоловіка ОСОБА_1 в спеціалізованому медичному закладі, ані перебування її дітей вдома без догляду дорослих не можуть бути виправдуванням порушення вимог п.2.9 А ПДР.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб.

Доводи сторони захисту про те, що заподіяна шкода є меншою аніж та, яка могла бути відвернута, навіть у теоретичному порівнянні є абсолютно непереконливими.

Аргументи захисника, що ситуація яка склалась, вимагала від ОСОБА_1 негайного реагування, з огляду на комендантську годину, не спростовують вище викладені висновки суду, оскільки судом не встановлено обставин, що підтверджували б реальність загроз. Натомість, всі обставини про які вказує сторона захисту фактично зводиться до захисту охоронюваних інтересів, які можуть виникнути в майбутньому, що унеможливлює застосування інституту крайньої необхідності.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн /п`ятсот тридцять шість/ 80 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г. Павлов