09.01.2024 Справа № 696/1216/23
№ 3/696/19/24
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2024 року м. Кам`янка

Суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Шкреба В.В., за участі прокурора Остапенка А.П., особи, щодо якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали УСР в Черкаській області ДСР НП України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого начальником відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП

встановив :

Як вбачається з протоколу, ОСОБА_1 , будучи на момент вчинення правопорушення начальником відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії при наявності у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення щодо підписання договору про закупівлю товарів № 35 від 28 березня 2022 року на загальну суму 81 058 грн. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , в особі директора ОСОБА_2 , яка є дружиною Кам`янського міського голови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винуватим себе не визнав, вказав що згаданий у протоколі договір було підписано за наслідками проведеної процедури закупівлі, де бажання виявив приймати тільки один учасник. Оскільки ніяких порушень при цій процедурі не було допущено, він не мав іншого варіанту як підписати цей договір. При цьому, ОСОБА_1 вказав, що при підписанні договору він виконував свої службові повноваження і не мав жодної особистої зацікавленості. Наведені в протоколі відомості вважає надуманими та не доведеними, а тому просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор, наводячи висновок у справі, просив визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні вказаного у протоколі правопорушення.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, оцінивши за власним переконанням докази, суд приходить до наступних висновків.

За змістом статей 252 та 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням статті 9 КУпАП під адміністративним правопорушенням (проступком) слід розуміти протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття реального конфлікту інтересів, як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У свою чергу, приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до ст. ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані:

- вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

- повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

- не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

- вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність осіб настає у разі за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на час підписання договору про закупівлю товарів № 35 від 28 березня 2022 року на загальну суму 81 058 грн. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , обіймав посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області, а тому являвся суб`єктом відповідальним за адміністративні корупційні правопорушення та правопорушення, пов`язані з корупцією.

Як слідує з протоколу, у звинувачення ОСОБА_1 вкладено вчинення ним дій у мовах реального конфлікту інтересів.

Між тим, при реальному конфлікті інтересів особа реалізує (повинна реалізувати) свої повноваження у сфері, де наявний приватний інтерес.

Зібрані УСР в Черкаській області матеріали відносно ОСОБА_1 не містять в собі відомостей, який саме приватний інтерес він мав при підписанні вказаного у протоколі договору.

Так, приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту (рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 від 11.03.1980 року).

Як слідує з офіційного роз`яснення на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (Розділ «База знань. Конфлікт інтересів») Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними (п. 2.3).

У роз`ясненнях згідно пункту 3 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223/943/0/4-17 від 22 травня 2017 року зазначено, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

В даному випадку, як слідує з положень Закону України «Про публічні закупівлі» та посадової інструкції начальника відділу житлово-комунального господарства, транспорту та благоустрою виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області, при підписанні договору про закупівлю товарів № 35 від 28 березня 2022 року на загальну суму 81 058 грн. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не мав свободи вибори і варіантів дій, окрім як підписання цього договору, а отже не був наділений дискреційними повноваженнями, які є обов`язковими для формування звинувачення у вчиненні дій в умовах реального конфлікту інтересів, проте підписання цього договору було єдино можливим варіантом вчинення ним своїх службових повноважень.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як публічних осіб, так і окремих громадян.

Так, у п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стіл та інші протии Сполученого Королівства» (Case of Steel and others v.the United Kingdom) від 23 вересня 1998 року розкрито поняття «законність», визначене Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення у справах «S.W. проти Сполученого Королівства» від 22 листопада 1995 року, серія A, №335-В, с.41-42, п.35-36, та, mutatis mutandis, «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства (№1)» від 26 квітня 1979 року, серія A, №30, с.31, п.49, і «Галфорд проти Сполученого Королівства» від 25 червня 1997 року).

У цьому аспекті слід зауважити, що п.п.51, 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06) визначено концепцію законності, яка також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v.Italy), [ВП], №33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І). На думку Європейського суду з прав людини, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права заявника.

Такий підхід вказаний і в п.52 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», (Заява №20372/11, остаточне від 11 липня 2013 року), згідно з яким закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (рішення у справах «Газета «The Sunday Times» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (The Sunday Times v.the United Kingdom (no.1)), від 26 квітня 1979 року, п.49, Series А №30; «Реквеньї проти Угорщини» (Rekvenyi v.Hungary) [ВП], заява № 25390/94, п.34, ECHR 1999-III; «Ротару проти Румунії» (Rotaru v.Romania) [ВП], заява № 28341/95, п.55, ECHR 2000-V; та «Маестрі проти Італії» (Maestri v.Italy) [ВП], заява № 39748/98, п.30, ECHR 2004-І).

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 22 жовтня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правової презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини. Окрім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доказувати свою непричетність до скоєння порушення.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне від 21 жовтня 2011 року)Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які витікають із співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Під час розгляду даної справи суд взяв до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини щодо того, що всі сумніви стосовно винуватості особи трактуються на її користь, а тягар доказування є обов`язком адміністративного органу. Цей обов`язок в даному адміністративному провадженні орган, на який він був покладений виконав не належним чином, оскільки не навів докази «поза розумним сумнівом» винуватості особи, відносно якої вирішувалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень.

Таким чином, сукупність зібраних доказів, що були перевірені судом, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а тому провадження відносно нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33,40-1,172-7, 283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол № 375/2023 від 08 вересня 2023 року) про вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, прокурором у визначених законодавством випадках через Кам`янський районний суд Черкаської області до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя : В.В.Шкреба