Справа № 161/1132/24 Провадження №33/802/303/24 Головуючий у 1 інстанції:Кихтюк Р. М.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Таровської А.А., захисника Терлецького О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Терлецького О.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм в/ч НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 30.12.2023 року о 22.34 год. в м. Луцьку на вул. Привокзальна, 12, керував автобусом «ПАЗ 32054», р.н. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги, передбачені п.2.9.а ПДР України. При цьому, огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер».

Не погоджуючись із постановою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржене судове рішення необґрунтованим та незаконним. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, але діяв в стані крайньої необхідності, оскільки на момент вчинення правопорушення надійшов наказ вивозити техніку та особовий склад із частини у зв`язку з загрозою ударів шахедів.

При цьому, сторона захисту звертає увагу, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням, що могло спричинити похибку у результаті проведеного тесту.

На думку апелянта, оскаржена постанова з врахуванням наведених ним доводів підлягає скасуванню, та просить провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 18 та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про дату і час судового засідання, представлення його інтересів у суді професійним адвокатом, апеляційний суд вважає можливим здійснити судовий розгляд за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника ОСОБА_2 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, результатами тесту приладу «Драгер» (результат - 1,86 проміле), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з боді камери працівників поліції, а також іншими письмовими доказами.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом стороною захисту не заперечується, вжиття алкогольних напоїв підтверджено самим ОСОБА_1 на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського та результатом тесту приладу «Драгер».

Доводи апеляційної скарги про вчинення ОСОБА_1 правопорушення в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

З огляду на наведене, до апеляційної скарги не надано даних, що правопорушення вчинене в стані крайньої необхідності. З наявного в матеріалах справи відеозапису теж не можливо встановити інформації про вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності. На відеозаписі зафіксовано, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 під час документування правопорушення залишався припаркованим біля військової частини, жодних дій щодо виведення техніки з місця можливого ураження не здійснювалося. На місці події, як вбачається з відеозапису, були інші військові які не вживали будь-яких заходів щодо вивезення транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Отже, з наведених стороною захисту тверджень не можливо зробити висновок, що для запобігання небезпеки, що загрожує, не було іншого шляху, не пов`язаного із керуванням саме ОСОБА_1 автомобілем.

З огляду на те, що сама по собі служба у Збройних Силах України не дає військовослужбовцю підстав керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не надано доказів того, що він справді діяв у стані крайньої необхідності, а тому апеляційний суд доходить висновку, що у цій ситуації відсутні підстави для застосування положень ст. 18 КУпАП.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що його огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням, так як вони повністю спростовуються оглянутим відеозаписом з боді-камери, який міститься в матеріалах справи. На відеозаписі чітко видно як ОСОБА_1 працівник поліції надає новий мундштук, надалі поліцейським у присутності ОСОБА_1 здійснено маніпуляції для підготовки спеціального технічного приладу до проведення тесту, зокрема, виконано декілька спроб провести тест та встановлено результат 1,86 проміле. З встановленим результатом ОСОБА_1 був згідний, та свою згоду ствердив власноручним підписом на роздруківці приладу «Драгер», акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер» голослівні та не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що ним самим не заперечується, а також того, що він при цьому, перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, такі посилання апелянта в апеляційній скарзі, при не запереченні ОСОБА_1 встановленого результату огляду за допомогою спеціального технічного засобу та обставин правопорушення при складанні протоколу, у своїй сукупності слід розцінювати, як вибудувану лінію захисту та спроби уникнути відповідальності за скоєне.

Наведене свідчить, що апеляційні доводи захисника, свого підтвердження, в ході їх перевірки апеляційним судом, не знайшли.

З огляду на вказане вище, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому оскаржена постанова судді є законною та мотивованою.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Терлецького Олександра Миколайовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду О. М. Клок