Справа №538/178/24
Провадження по справі №3/538/127/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Зуб Т.О.,

за участю секретаря Криворучко В.І.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності- адвоката Делія В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лохвиця адміністративний матеріал, який складений Відділенням поліції № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 року о 20-33 годині ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21063» р/н НОМЕР_1 по вул. Європейській у м. Заводське, Миргородського району, Полтавської області, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння за загоди водія був проведений на місці за допомогою газоаналізатора. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

За вказаним фактом 26.01.2024 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 654059.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Делія В.М. просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 також пояснив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вислухавши думку захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом- це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху- для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»: в разі порушення водієм Правил дорожнього руху; в разі очевидних ознак технічної несправності транспортного засобу (відсутність бокових дзеркал, бампера, бите лицеве скло тощо); наявність інформації про причетність водія або пасажирів автомобіля до вчинення ДТП, злочину чи адмінправопорушення, або якщо транспортний засіб пребуває у розшуку; необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП, злочину, адмінправопорушення, свідками якого вони є або могли бути; залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам ДТП або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв (автомобільна сирена тощо).

Наведений вище перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним. Інші підстави є незаконними.

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

В ході розгляду адміністративного матеріалу судом було встановлено, що також зафіксовано відеозаписом (а.с. 9), що працівники поліції на службовому автомобілі здійснювали рух за автомобілем марки «ВАЗ 21063» р/н НОМЕР_1 , подали сигнал синьо-червоними проблисковими маячками про зупинку. Одразу після зупинки вказаного автомобіля ОСОБА_1 відчинив двері автомобіля з боку водія та вийшов з транспортного засобу.

ОСОБА_1 було повідомлено причину зупинки: «не горів лівий габарит», про що було складено відповідну постанову про адміністративне правопорушення та повідомлено розмір штрафу. ОСОБА_1 під особистий підпис отримано копію вказаної постанови (а.с. 6).

Отже, суд приходить до висновку, що зупинка транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження доданими до протоколу доказами.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В ході розгляду адміністративного матеріалу були досліджені докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 2), акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), покази алкотестера, згідно яких результат огляд склав 1.26 проміле (а.с. 5).

У підтвердження невинуватості ОСОБА_1 надане відео, з якого вбачається, що 26.01.2024 року о 20-20 годині за кермо автомобіля марки «ВАЗ 21063» р/н НОМЕР_1 сідає особа жіночої статі та о 20-21 годині починається рух вказаного автомобіля (а.с. 34).

Допитані у якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пояснили, що 26.01.2024 року близько 20-00 години за кермо автомобіля сіла ОСОБА_4 .

Проте, суд не приймає вказане відео як належний доказ, оскільки, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, факт керування автомобілем зафіксований 26.01.2024 року о 20-33 годині, оскільки вказане відео ОСОБА_1 отримане поза межами процедури оформлення адміністративного матеріалу, а покази свідків розцінює як такі, що направлені на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Натомість, з відеозапису (а.с. 9) вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 було повідомлено про наявність підозри перебування у стані алкогольного спя`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд на місці, або у медичному закладі. ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на місці. Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер» та оголошення результатів такого огляду, які склали 1.26 проміле, ОСОБА_1 було повідомлено, що в його діях є склад адміністративного правопорушення та у відношенні нього буду складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 повідомив поліцейському що: «жінка захотіла проїхатися», проте за запитання поліцейського: «вона й не за рульом була» ОСОБА_1 відповів «ні» та намагався запропонувати працівникам поліції вирішити вказане питання «якось без цього» (а.с. 9).

Суд не приймає до уваги заперечення захисника Делія В.М. щодо того, що долучені до протоколу докази містять порушення, а саме- направлення на огляд водія не містить час складання такого направлення, ознаки алкогольного сп`яніння, інформацію про проведення огляду та його результати, підпис особи, що його склала.

Проте, суд зазначає, що таке направлення до медичного закладу міститься у матеріалах справи (а.с. 3), але, ОСОБА_1 висловив бажання пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Крім того, сторона захисту посилається на те, що чек «Драгера» не містить інформацію про протокол, до якого його долучено (серія та номер). Також викликає великий сумнів показник температури повітря +10°C. З чеку Драгера вбачається, що остання повірка приладу відбувалася 17.08.2023. Відображення недостовірної інформації може вказувати на певні помилки під час здійснення повірки чи на існування інших причин, які впливають на відображення коректних результатів.

Однак, з наданої копії свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки, таке свідоцтво дійсне до 14.02.2024 року (а.с. 15), а ОСОБА_1 проходив огляд 26.01.2024 року.

Доводи сторони захисту щодо несуттєвих процесуальних порушень при заповненні уповноваженою особою письмових доказів не зумовлюють їх не чинності та не породжують сумнівів винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у межах даної справи факт керування особи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується сукупністю доказів, які між собою узгоджуються і містять фактичні дні про відповідність даних викладених у протоколі реальним обставинам подій.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Будь-яких доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, суду не надано, а тому суд також критично відноситься до доводів сторони захисту, що останній не керував транспортним засобом.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд виходить з того, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи характер вчиненого правопорушення, його громадське значення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та відношення до скоєного, приходить до висновку, що в діях останнього є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності, призначивши стягнення в межах санкції вказаної статті.

При накладенні стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Крім того, на підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється законом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 3028,00 грн., тобто, розмір судового збору складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч. 1, 245, 251, 280, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначити стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Штраф стягнути на рахунок UA0016001, банк отримувача- Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК Полтавської області /Полтавська/21081300, .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, на користь держави (одержувач платежу: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, п. 5 таблиці ставок, ПІБ платника судового збору) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення.

Повний текст постанови складений 20.03.2024 року.

Суддя: Т.О. Зуб