ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/4144/23 Номер провадження 33/814/352/24Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30 жовтня 2023 р. о 22 год. 28 хв. в м. Гадяч на перехресті вулиць Лохвицька- Гетьманська - Полтавська - Героїв Майдану він керував транспортним засобом ГАЗ 330202-415, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеофіксацію на боді-камеру.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2023 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята судом без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, з порушенням норм КУпАП, викладені в ній висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що судом першої інстанції було допущено порушення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на справедливий суд, права на правову допомогу, адже розглянув справу без її участі.

Апелянт стверджує, що із фрагменту відеозапису вбачається, що 30.10.2023 року о 23 год. 28 хв. він рухався перехрестям вулиць Лохвицька Гетьманська Полтавська Героїв Майдану на автомобілі ГАЗ 330202-415, а не так, як зазначено в протоколі, що дані події відбувалися 30.10.2023 о 22 год. 28 хв.

Крім того, посилається на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з боді-камери, час 23:35 год. та 23:43 год.

Разом із тим, стверджує, що зважаючи на те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу не доведений доказами у справі, направлення на огляд в медичному закладі та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є недопустимими доказами.

Скаржник також стверджує, що не узгоджуються між собою дії поліції щодо того, що вони не вилучили посвідчення водія та не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що про розгляд справи на 27.11.2023 року він не був повідомлений, оскаржувану постанову отримав особисто у суді 01.12.2023 року, із матеріалами справи ознайомився 06.12.2023 року, після чого 08.12.2023 року ним подано апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2023 р. о 22 год. 28 хв. в м. Гадяч на перехресті вулиць Лохвицька- Гетьманська - Полтавська - Героїв Майдану ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 330202-415, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеофіксацію на боді-камеру.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вказані факти підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозаписом з боді камери та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено порушення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на справедливий суд, права на правову допомогу, адже розглянув справу без її участі, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Із наведеного вбачається, що законодавством встановлено категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У вказаному переліку не зазначено ч.1 ст.130 КУпАП, із чого можна дійти висновку, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді справи щодо неї не є обов`язковою.

Крім того, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції намагалися оголосити зміст протоколу та інформацію щодо дати та часу розгляду справи в суді, проте ОСОБА_1 зачинившись в своєму автомобілі, лежав на кріслах, ніяким чином не реагуючи на стук в двері працівників поліції (відеозапис 0000000_000039_0631_0061, хронологічний відрізок починаючи з 00:06:00), із чого вбачається, що він своїми діями ухилявся від підписування протоколу та ознайомлення із інформацією щодо дати та часу розгляду справи.

Щодо твердження апелянта щодо того, що із фрагменту відеозапису вбачається, що 30.10.2023 року о 23 год. 28 хв. він рухався перехрестям вулиць Лохвицька Гетьманська Полтавська Героїв Майдану на автомобілі ГАЗ 330202-415, а не так, як зазначено в протоколі, що дані події відбувалися 30.10.2023 о 22 год. 28 хв., суд зазначає наступне.

Із протоколу вбачається, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення було вчинено 30.10.2023 року о 22:28 год., проте водяний знак із датою та часом на відео 23 год. 28 хв.

Суд бере до уваги той факт, що дана подія відбулася в кінці жовтня, коли держави переходить на зимовий час, переводячи його на годину назад. Крім того, на самому відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції говорить, що наразі 22 год. 38 хв. (хронологічний відрізок відео 23:33:29).

Відтак, із наведеного вбачається, що подібні розходження в часі не впливають на належну фіксацію факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з боді-камери, час 23:35 год. та 23:43 год., суд не бере до уваги, зважаючи на наступне.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції в ході спілкування із ОСОБА_1 повідомили його, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я (хронологічний відрізок 23:30:35). ОСОБА_1 категорично відповів, що він не вбачає підстав для проходження огляду на стан сп`яніння, а тому відмовляється (хронологічний відрізок 23:32:40). Працівниками поліції було ще декілька разів запропоновано пройти огляд на місці зупинки т/з або в закладі охорони здоров`я, проте ОСОБА_1 знову відмовлявся. Коли працівники поліції зачитали ОСОБА_1 гарантовані йому права, і почали оформлювати адміністративні матеріали, останній заявив, що він не відмовляється від проходження огляду. Проте, коли працівник поліції запросив його прослідувати за ним для проходження огляду, ОСОБА_1 знову своїми діями показав, що він не бажає проходити огляд. Разом із тим, суд бере до уваги, що п.2.5 ПДР України встановлено імперативний обов`язок водія пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на вимогу поліцейського. Тобто працівник поліції не має ходити за водієм та умовляти останнього пройти огляд. Адже п.1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відтак, працівники поліції вірно розцінили дії ОСОБА_1 як такі, що спрямовані на ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, та правомірно зафіксували дане правопорушення, склавши відповідні матеріали.

Інші доводи апелянта не спростовують встановлених в ході розгляду справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду фактів, зокрема, факту керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом та факту його відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому суд їх не бере до уваги.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2023 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин