Справа № 473/6773/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"10" січня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Казарєз К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Головного Управління ДПС у Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює директором ТОВ «В-Центр», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обліковий номер платників податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №437 від 27.11.2023 року, складений стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП.

У протоколі, який складений головним державним інспектором відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області Костюком О.Ю., зазначено таке:

«При проведенні перевірки ТОВ «В-Центр» (), податкова адреса: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Соборності, 33, ОСОБА_1 директор ТОВ «В-ЦЕНТР», вчинив порушення за ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року № 8073-Х зі змінами та доповненнями, а саме ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку:

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

п.188.1 ст.188, ст.189, п.200.1, абз. б) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на суму 240589 гривень.

п. 188.1 ст.188, ст.189, п.200.1, абз. в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 189526 гривень.

п.188.1. ст.188, ст.189, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме не складено та не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних в серпні 2023 року податкову накладну на обсяг поставки 1 217 616,72 грн., крім того ПДВ 243523,34 гривень.

(занижено суму податкових зобов`язань за серпень 2023 року на суму 243 523 грн. та не зареєстровано податкову накладну на обсяг поставки (без ПДВ) 1217 617 грн., крім того ПДВ 243 523 грн. внаслідок заниження ТОВ «В-ЦЕНТР» бази оподаткування на суму 1 217 617 грн., крім того ПДВ 243 523 грн. по операціям з постачання в серпні 2023 року однорідної групи товарів з різними найменуваннями, які підпадають під визначення ідентичних або однорідних з кодом УКТЗЕД 4107 на адресу контрагентів-покупців нижче звичайних цін, а саме нижче оціночної вартості вибуття самостійно виготовлених товарів, що призвело в свою чергу до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на суму 240 589 грн., завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 189 526 гривень).

В протоколі вказано, що порушення викладені в акті перевірки від 15.11.2023 №10702/14-29-07-04/36416075.

Дата, час і місце вчинення порушення: з 01.08.2023 року по 31.08.2023 року за фактичною адресою: вул.Соборності, буд.33. м.Вознесенськ. Миколаївська область. 56500, триваюче правопорушення виявлено 15.11.2023 року акт від 15.11.2023 №10702/14-29-07-04/36416075)».

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч.1 ст.163-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, згідно із даними сайту Укрпошти рекомендований лист із судовим викликом не отримав з причин від суду не залежних (зазначено, що відправлення не вручено з інших причин).

20.12.2023 року працівник суду намагався вручити виклик до суду за місцем роботи ОСОБА_1 , але через його відсутність на робочому місці це не вдалося зробити, крім того, інші працівники ТОВ «В-Центр» відмовились від отримання цього листа для передачі ОСОБА_1 . Тому розгляд справи відбувся в його відсутності згідно із положеннями ст.268 КУпАП.

Судом були вичерпані всі засоби повідомлення особи про час та місце слухання справи. Заявку на отримання смс-повідомлення податковою до протоколу надано не було.

У справі №473/6773/23 ОСОБА_1 надав до суду 27 грудня 2023 року письмові заперечення, в яких вказав, що 21.12.2023 року на сайті Судової влади України він знайшов інформацію про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП, судове засідання по справі №473/6773/23 призначено на 10.01.2024 року о 14.00.

Вказав, що протоколом №437 від 27.11.2023 року про адміністративне правопорушення, який було складено посадовою особою ГУ ДПС у Миколаївській області за результатами акту від 15.11.2023 р. №10702/14-26-07-04/36416075 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «В-ЦЕНТР» (код за ) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету», складений ГУ ДПС у Миколаївській області, було отримано ТОВ «В -ЦЕНТР» 07.12.2023 року, - він не згодний.

У письмових запереченнях ОСОБА_1 вказав, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Однак, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області не надано жодних належних об`єктивних та обґрунтованих доказів, які б вказували на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Зазначив, що фактично станом на дату розгляду справи було складено тільки акт перевірки, з яким він ознайомлений лише 07.12.2023 року. Станом на дату отримання акту перевірки та дату розгляду справи у суді контролюючим органом не прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення. А він заперечує проти висновків акту перевірки про порушення ним встановленого Законом порядку ведення податкового обліку на наступних підстав.

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

п. 188.1 ст. 188, ст.189, п.200.1. абз. б) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на суму 240589 гривень,

п. 188.1 ст. 188. ст.! 89. п.200.1. абз. в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 189526 гривень.

п. 188.1. ст.188. ст.189. п. 201.1. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України а саме не складено та не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних в серпні 2023 року податкову накладну на обсяг поставки 1 217 616.72 грн. крім того ПДВ 243523,34 гривень.

Так, в Акті перевірки вказано, що при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) контролюючими органами встановлено їх заниження на загальну суму 243523 грн. за серпень 2023 року, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації за серпень 2023 року, оскільки було занижено показники:

рядка 1 (колонка Б) «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою» Декларації за серпень 2023 року на суму 243523 грн. внаслідок заниження ТОВ «В-ЦЕНТР» бази оподаткування на суму 1217616,72грн. крім того ПДВ 243523,32 грн. по операціям з постачання в серпні 2023 року однорідної групи товарів з різними найменуваннями, які підпадають під визначення ідентичних або однорідних з кодом УКТЗЕД 4107 на адресу контрагентів покупців нижче звичайних цін, а саме нижче оціночної вартості вибуття самостійно виготовлених товарів, яка визначена відповідно до рахунку 26 «Готова продукція» за серпень 2023 року згідно наказу про облікову політику ТОВ «В- ЦЕНТР».

ОСОБА_1 вказав, що занижена база оподаткування ПДВ визначена перевіряючими як різниця між розрахованою ними середньозваженою собівартістю виготовленої готової продукції та вартістю реалізованої готової продукції.

Потім, визначивши різницю між собівартість реалізованої готової продукції в серпні 2023 року, яку розраховано контролюючим органом власним методом, та договірної ціною реалізації готової продукції в серпні 2023 року ТОВ «В-ЦЕНТР», контролюючий орган констатував, що ТОВ «В-ЦЕНТР» на порушення вимог п.44.1, ст.44. п.185.1 ст.185. п.188.1 ст.188 з урахуванням вимог п.п.14.1.36. п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України занижено базу оподаткування у зв`язку з реалізацією нижче звичайних цін, а саме нижче оціночної вартості вибуття самостійно виготовлених товарів, без обґрунтування причин такої реалізації на суму 1217616,72 грн., що в чергу призвело до заниження податкових зобов`язань ПДВ на суму 243523 грн. по операціях з постачання товарів у серпні 2023 року.

ОСОБА_1 вказав, що фактично контролюючий орган, в порушення вимог п.п.14.1.36. п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначив, що собівартість реалізованої готової - це звичайна ціна, що є прямим порушенням норм ПКУ та перевищенням повноважень контролюючого органу. Так, відповідно до норм п.188.1. ст.188 ПКУ база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних пін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком. Отже, положення п. 188.1 ПКУ взагалі не згадують про собівартість виготовленої продукції.

ОСОБА_1 вказав, що фактично база оподаткування ПДВ визначається за договірною ціною продажу, але не нижче звичайних цін. Собівартість продукції виробника не згадується серед критеріїв визначення розміру звичайної ціни для цілей визначення бази оподаткування ПДВ.

На це неодноразово звертали увагу також податкові органи в індивідуальних податкових консультаціях ДФСУ від 28.10.2020, № 4451/ІПК/99-00-05-06-02-06, від 06.03.2020, № 965/6/99-00-07-03-02-06/ІПК, від 15.06.2020, № 2434ЛПК/26-15-04-01-18, від 26.06.2020, № 2561/6/99-00-05-06-02-06/ІПК від 10.02.2022, № 329/ІПК/99-00-21-03- 02-06 від 16.04.2019 р. № 1620/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 01.02.2019 р. № 358/6/99- 99-15-03-02-15/ІПК, від 16.01.2019 р. № 177/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 20.04.2018 р. № 1734/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 05.04.2018 р. №1443/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 12.06.2017 р. № 583/6/99-99-15-03-02-15/ІПК.

ОСОБА_1 вказав, що в наведених роз`ясненнях, зокрема, зазначено, що:

для цілей оподаткування ПДВ такою договірною ціною є ціна, визначена у Договорі,

під звичайною ціною розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

при визначенні бази оподаткування ПДВ-операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг враховується рівень звичайних цін на таку продукцію та не враховується розмір собівартості такої продукції. У разі якщо собівартість продукції перевищує звичайну ціну такої продукції, то податкова накладна на суму перевищення собівартості над звичайною ціною не складається.

ОСОБА_1 в заперечення вказав, що щ урахуванням вищенаведеного, при продажу самостійно виготовленої продукції платнику ПДВ слід визначати податкові зобов`язання виходячи з ціни продажу, а сформована в обліку собівартість у виробника продукції не впливає на базу обкладення ПДВ.

ТОВ «В-ЦЕНТР» продає готову продукцію за ринковими цінами, і в загальному випадку, практично завжди визначаючи договірну ціну, вище ціни прейскуранту.

ОСОБА_1 в заперечення вказав, що враховуючи вищевикладене, визначення контролюючим органом заниження бази оподаткування за реалізованою готовою продукцією у серпні 2023 року, як різницю між собівартістю такої реалізованої готової продукції, яку визначив самостійно без посилань на данні бухгалтерського обліку підприємства, та договірною ціною її реалізації, є прямим порушення норм статті 14, 188 ПКУ.

ОСОБА_1 в заперечення вказав, що за підсумком викладеного, ГУ ДПС за відсутністю жодних підстав неправомірно стверджує про завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування, зокрема, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на суму 240589 гривень, щодо завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 186526 гривень, та того факту, що не складено та не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних в серпні 2023 року податкову накладну на обсяг поставки 1217616,72 грн., крім того ПДВ 243523,34 гривень.

ОСОБА_1 в заперечення вказав, що ним не порушено ведення податкового обліку.

ОСОБА_1 зазначив, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області не надано жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, які б вказували на наявність у його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП. жодними доказами не доведено, що він умисно, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки, та бажаючи чи свідомо допускаючи настання цих наслідків, або з необережності, вчинив порушення порядку ведення податкового обліку.

ОСОБА_1 в заперечення вказав, що в Акті перевірки не наведено доказів та висновків про відсутність податкового обліку, про порушення мною встановленого Законом порядку ведення податкового обліку.

ОСОБА_1 в своїх заперечення просив суд закрити провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі матеріалів провадження судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію запрошення для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 17.11.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 викликався до ГУ ДПС у Миколаївській області на 27.11.2023 року на 10-30 год.

Також долучено акт від 27.11.2023 №1102/14-29-07-04/36416075 щодо неявки посадової особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та долучено копію фіскального чеку про відправлення ОСОБА_1 рекомендованого листа 27.11.2023 року з копією реєстру вихідної кореспонденції.

Проте поштового повідомлення чи інформації із сайту Укрпошти про те, що ОСОБА_1 отримував копію протоколу та матеріали провадження суду надано не було.

З вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім під час його складання.

До справи долучено акт №1063/14-29-07-04/36416075 від 15.11.2023 року про неможливість вручення для ознайомлення та підписання акту документальної позапланової виїзної перевірки з додатками ТОВ «В - Центр».

Разом із тим, відсутні належні докази отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення не надано поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП визначено, що протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Зазначені вимоги ст.ст.254, 256, 268 КУпАП не було дотримано особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик до посадової особи для складення протоколу про адміністративне правопорушення не звільняє особу, яка складає протокол, від обов`язку дотримання вищезазначених вимог, передбачених ст.ст. 254, 256 КУпАП.

Пунктом 2 частини першої статті 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення.

Підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, - на провадження у справах про адміністративні правопорушення п.39 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02).

Так Європейський Суд з прав людини в пункті 37 рішення «Жупнік проти України» від 09.12.2010 року (Заява № 20792/05). зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Також суд звертає увагу на те, що при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 працівник податкового відділу ДФС допустив очевидні порушення вимог чинного КУпАП, що фактично виключає розгляд справи, оскільки протокол складено у відсутності особи та ОСОБА_1 копія протоколу не вручена, відсутні докази про отримання ним копії протоколу та ознайомлення із матеріалами провадження.

Тоді як протокол про адміністративне правопорушення має відповідати зокрема вимогам ч.ч.2, 3, 4 ст.256 КУпАП, а саме: «Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі».

Таким чином при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено право ОСОБА_1 на захист та ознайомлення із матеріалами провадження, так як відповідно до п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Іглін проти України» (Заява № 39908/05) від 12 січня 2012 року передбачає, що: «65. Суд зазначає, що підпункт «b» пункту 3 статті 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту і таким чином вплинути на результат провадження (див. рішення у справі «Кан проти Австрії» (Can v. Austria), № 9300/81, доповідь Комісії від 12 липня 1984 року, серія А, № 96, п. 53, ухвалу щодо прийнятності від 26 червня 1996 року у справі «Коннолі проти Великобританії» (Connolly v. the United Kingdom) № 27245/95, і рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії» Mayzit v. Russia), № 63378/00, п. 78). Крім того, до засобів, необхідних кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, належить можливість ознайомитися - для цілей підготовки свого захисту - з результатами розслідувань, які проводилися протягом усього провадження у справі»

Крім того, п.73 Рішення ЄСПЛ у справі «Зінченко проти України» (Заява № 63763/11) від 13/06/2014 року вказує на те, що: «73. Суд повторює, що відповідно до підпункту «b» пункту 3 статті 6 Конвенції обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб та без обмежень можливості наводити суду першої інстанції усі відповідні аргументи на свій захист, і отже, впливати на результати провадження (див. наприклад рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії» (Mayzit v. Russia), заява № 63378/00, п. 78). Цей обов`язок включає в себе надання обвинуваченому можливості ознайомитися з результатами розслідування, проведеного під час провадження, з метою підготовки свого захисту (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності від 15 січня 1997 року у справі ««С.G..Р» проти Нідерландів» (C.G.P v. the Netherlands), заява № 29835/96; рішення від 18 березня 1997 року у справі «Фуше проти Франції» (Foucher v. France), пп. 26-38, Reports 1997-II, та вищенаведене рішення у справі «Іглін проти України» (Iglin v. Ukraine), п. 65)».

Також суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.163-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Натомість як матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_1 є керівником чи іншою посадовою особою відповідної юридичної особи.

Окрім того, суд приймає до уваги письмові пояснення, які надані ОСОБА_1 до справи, з яких вбачається, що він не згоден із обставинами, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що він особисто податкового обліку не порушував, акт, складний стосовно його підприємства отримав тільки 07.12.2023 року, тобто вже після складання протоколу.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч 2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, - суду не надано, ОСОБА_1 заперечив обставини, викладені в протоколі та акті, свою вину не визнав, тому на підставі положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, а також того, що він умисно вчиняв дії, які становлять об`єктивну сторону даного правопорушення.

За таких обставин провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.163-1 ч.1, 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.163-1 ч.1 КУпАП.

Копію постанови надіслати ОСОБА_1 , так як розгляд справи відбувся без його участі на підставі положень ст.268 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар