П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ№ 127/3251/24
27 березня 2024 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

29.01.2024 о 00:38 год. в м. Вінниця, по вул. С.Зулінського, 42, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat Fiorino, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в повному обсязі у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу. Подія безперервно фіксувалась на нагрудні портативні відеореєстратори. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.П. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що 29.01.2024 о 00:38 год. ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, автомобіль стояв припаркованим на узбіччі дороги, в якому він спав. Автомобіль ОСОБА_1 призвів у рух, проїхавши кілька метрів далі, на узбіччя дороги, на вимогу працівників поліції, які одразу після цього заявили, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. З огляду на викладене, в діях працівників поліції наявні ознаки провокації, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що напередодні події про яку зазначено в протоколі, він дійсно вживав алкогольні напої, проте після цього він не керував автомобілем. Автомобіль стояв на узбіччі дороги, а сам він спав у ньому, так як хотів дочекатися кінця комендантської години та не збирався їхати після вживання алкоголю. Працівники поліції, які підійшли до автомобіля, розбудили його та повідомили, що він поставив автомобіль близько до проїжджої частини і, що потрібно з`їхати далі на узбіччя дороги. Він виконав вказану вимогу працівників поліції, і одразу після цього йому було повідомлено, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, при цьому керував транспортним засобом, через що йому необхідно пройти огляд на стан сп`яніння, що він відмовився робити.

Допитаний в якості свідка інспектор взводу №2 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що він дійсно 29.01.2024 склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Повідомив, що 29.01.2024 він у складі наряду прибув на викликом за адресою : АДРЕСА_2 . У виклику було зазначено, що за вказаною адресою знаходиться неправильно припаркований автомобіль, який заважає учасникам дорожнього руху. По прибуттю на місце ним було виявлено автомобіль, який стояв на проїзжій частині, а в салоні машини спав чоловік. Поліцейські розбудили вказану особу, яким виявився ОСОБА_1 , постукавши по склу та повідомили, що автомобіль слід перепаркувати далі на узбіччя дороги, оскільки він припаркований в неналежному місці, перешкоджаючи руху автомобілів. Під час спілкування з ОСОБА_1 він не побачив у нього ознак алкогольного сп`яніння, так як він сидів у автомобілі. ОСОБА_1 виконав його вимогу та переїхав з проїзжої частини на узбіччя дороги, тобто здійснив керування транспортним засобом. Після цього, під час встановлення особи ОСОБА_1 , він виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, та запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відповів відмовою, тому на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

Згідно з диспозицією частини першої статті 130 КУпАП відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З пояснень ОСОБА_1 , показів свідка, досліджених в судовому засіданні відеозаписів з відеореєстраторів №468816, 468838 та 473704 вбачається, що водій ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, розпочав рух автомобіля, після чого відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тобто завданням КУпАП, серед інших, є й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України).

Оскільки положення КУпАП не містять у собі визначення поняття «провокація адміністративного правопорушення», суд вважає за можливе застосувати аналогію права.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми ( «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року). Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування); злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.03.2023 у справі №391/729/15-к.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який у іншому разі не був би вчинений.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Судом було встановлено, що хоча дії ОСОБА_1 і містять у собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення було наслідком активних дій працівників поліції, що містили в собі ознаки провокації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент прибуття працівників поліції не керував автомобілем, а перебував у його салоні та спав. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 почав рух лише після того, як поліцейські розбудили ОСОБА_1 , та висунули йому вимогу про переміщення транспортного засобу. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 у тих обставинах здійснив би керування вказаним транспортним засобом, не отримавши пряму вказівку поліцейського, матеріали справи не містять.

Також суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_2 , що він не чув запаху алкоголю від ОСОБА_1 , коли віддавав йому розпорядження, щоб той від`їхав далі на узбіччя дороги, так як ОСОБА_1 сидів у автомобілі. Як вбачається з записів з нагрудних портативних відеореєстраторів досліджених у судовому засіданні, ОСОБА_2 відаючи розпорядження ОСОБА_1 від`їхати, повністю відкрив передні двері автомобіля зі сторони водія, у якому сидів ОСОБА_1 і таким чином спілкувався з ним, а коли той від`їхав, то встановлював його особу, лише, при привіткритому вікні водійської дверки автомобіля, в яке той подавав йому документи, що посвідчують його особу, тобто ОСОБА_1 не виходив з автомобіля і йому працівники поліції не висували такої вимоги, та не відкривали двері автомобіля. Тому суд дійшов висновку, що інспектор взводу №2 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП старший лейтенант поліції Завальнюк С.Ю., віддаючи розпорядження ОСОБА_1 від`їхати на узбіччя дороги не міг не чути запаху алкоголю від останього з відчинених дверей.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП, виключно внаслідок провокації зі сторони працівників поліції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Всі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, вчиненого внаслідок провокації, теж фактично були отримані внаслідок даної провокації, а тому є недопустимими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.. 7, 130, 245, 247, 251, 252, 266,268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя