Справа № 309/1313/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою захисника-адвоката Саух Руслана Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, оскільки такі відсутні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.

Відповідно до постанови суду, - 03 березня 2024 року приблизно о 10 год. 55 хв. прикордонним нарядом «Контрольний патруль» в межах контрольованого прикордонного району ( територія Вишківської територіальної громади) Хустського району на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Саух Р.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що особою, яка склала протокол про адмінправопорушення не було вчинено відеозйомку події, залучення свідків, та складання план-схеми «незаконного перетину кордону», не вказано відстань до прикордонної смуги, не визначено і відстань до державного кордону, тобто протокол було складено з порушеннями ст. 256 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 живе , працює у місті Рівному, має дружину, що вказує на сталі соціальні зв`язки, тому у нього немає і не було жодного сенсу незаконно перетинати кордон у горах з товаришем. Крім того, сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_1 має відстрочку від служби та буде мати її надалі, як особа, що займається благодійною діяльністю направленою на допомогу Українським Збройним Силам.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Сауха Р.П., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Сауха Р.П. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148737 від 03.03.2024 стверджується, що 03.03.2023 року близько 10 год. 55 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку НОМЕР_1 прикордонного загону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон із України у складі групи осіб.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними протоколу про адміністративне затримання від 03.03.2024; письмовими поясненнями лейтенанта ОСОБА_4 від 03.03.2024, який виконував обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на напрямку 169 прикордонного знаку і підтвердив затримання гр.України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.03.2024; та іншими матеріалами справи, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів «Ракош» (тип В), ВСП «Яблунівка» (тип В) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається захисник-адвокат Саух Р.П. в апеляційній скарзі та під час її розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник відділення інспекторів «Ракош» (тип В), ВСП «Яблунівка» (тип В) ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 чи його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Тому посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що особою, яка склала протокол про адмінправопорушення не було вчинено відеозйомку події, залучення свідків, та складання план-схеми «незаконного перетину кордону», не вказано відстань до прикордонної смуги, не визначено і відстань до державного кордону, апеляційним судом відхиляються, оскільки докази наявні в матеріалах справи містять відомості про те, що спроба перетину Державного кордону мала місце в районі прикордонного знаку № 169, маршрут руху, а напрямок виїзду з України до Румунії. Крім того, КУпАП України та інші нормативно-правові акти не передбачають в даної категорії справ обов`язкову відео-фіксацію факту вчинення адміністративного правопорушення або показання свідків, а відтак діють загальні положення передбачені 251, 252 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції жодним чином не було взято до уваги докази та доводи захисту ОСОБА_1 , клопотання захисника-адвоката Сауха Р.П. про проведення засідання за допомогою системи «Електронний суд» та виклик і допит свідків, було проігноровано, чим порушено конституційні права громадянина на захист в суді - є безпідставними, оскільки жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків чи інших осіб по справі у суді положення КУпАП не передбачають. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду, та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував належним чином наявні у справі докази, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та змістом оскаржуваної постанови, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення, зокрема і те, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Заперечення стороною захисту вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП ОСОБА_1 не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 , мав на меті придбання автомобіля в місті Хуст для потреб Збройних Сил України, оскільки останній займається волонтерською діяльністю при благодійному фонді «Перемога та майбутнє ОСОБА_5 », апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 03.03.2023 року близько 10 год. 55 хв. в районі 169 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Отже вчинене ОСОБА_1 , адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 живе , працює у місті Рівному, має дружину, що вказує на сталі соціальні зв`язки, тому у нього немає і не було жодного сенсу незаконно перетинати кордон у горах з товаришем, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга захисником-адвокатом Саух Р.П. без задоволення.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сауха Руслана Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага