Справа 350/496/24
Номер провадження 3/350/189/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №579854, 16.02.2024 біля 10:00 год. неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні 6-А класу Рожнятівського ліцею наніс удар рукою в область голови ОСОБА_3 , чим порушив ст.173 КУпАП, однак не досяг 16-річного віку, тому до відповідальності притягується його мама ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 від надання пояснень щодо себе відмовилася на підставі ст.63 Конституції України.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, полягає у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, що виявляється у вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За положеннями ч.1 ст.32 ЦК України, неповнолітньою особою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно із ч.2 ст.6 СК України, встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Нормами ст.12 КУпАП, передбачено що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Тобто за скоєння малолітніми та неповнолітніми особами, яким не виповнилося шістнадцять років, відповідальність, у передбачених законом випадках, несуть їх батьки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №579854 ОСОБА_1 поставлено у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП за вчинення її сином, який не досягнув 16-річного віку, адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Щоб встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, перш за все необхідно дослідити докази на підтвердження вчинення її неповнолітнім сином адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Фабулою ст. 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху і т. ін.).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття "інші подібні дії" слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

При цьому такі дії мають вчинятися безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст. 1 Закон України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення"» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення, громадським місцем є частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд по суті встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 16.02.2024 в приміщенні 6-А класу Рожнятівського ліцею наніс удар рукою в область голови ОСОБА_3 . При цьому з пояснень, які надані неповнолітніми дітьми, більшість з яких не досягла 16 річного віку, вбачається, що такі дії ОСОБА_2 пов`язані із тим, що напередодні ОСОБА_3 висловлювався нецензурними словами у сторону ОСОБА_2 у присутності інших дітей. Довідавшись про це, ОСОБА_2 з метою з`ясування причин такої поведінки і отримання пояснень від ОСОБА_3 , прийшов у клас останнього, де і завдав йому удар по голові.

Суд зазначає, що такі дії ОСОБА_2 є недопустимими та не можуть виправдовувати будь-яку мету, поставлену ним у своїй свідомості для досягнення оманливої справедливості, оскільки такі дії призвели до нанесення удару іншій дитині, яка в цей момент очевидно відчуває біль, страх та сором перед іншими однокласниками.

Така поведінка ОСОБА_2 в жодному випадку не може бути виправдана, а його батьки та керівники навчального процесу у школі повинні вживати всіх можливих заходів, щоб не допускати прояви такої поведінки дітей стосовно один одного, виховувати їх в дусі взаєморозуміння, взаємодопомоги, поваги до себе та оточуючих.

Водночас, надаючи оцінку діям ОСОБА_2 та обставинам події, які мали місце 16.02.2024 в приміщенні 6-А класу Рожнятівського ліцею, а також напередодні цього дня, суд вважає, що такі дії ОСОБА_2 не містять ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки не були спрямовані на порушення нормального життя суспільства, зокрема громадського порядку і спокою громадян.

Так, вищезазначені дії ОСОБА_2 були зумовлені поведінкою потерпілого ОСОБА_3 щодо нього, тобто не вчинялися безпричинно з мотивів неповаги до громадського порядку, а були вчинені з метою відплати потерпілому за образливе висловлювання у його сторону.

Враховуючи вищевикладене, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи, на переконання суду, не підтверджують вину неповнолітнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, оскільки не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що дії неповнолітнього ОСОБА_2 , які мали місце 16.02.2024 приблизно о 10:00 год. були спрямовані саме на порушення громадського порядку та спокою громадян з хуліганських мотивів.

Зазначені обставини ставлять під сумнів наявність складу правопорушення за ст. 173 КУпАП та мають тлумачитись на користь неповнолітнього ОСОБА_2 .

Таким чином в ході судового розгляду не здобуто доказів об`єктивного характеру, які б підтверджували скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення її неповнолітнім сином ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП можливе лише за наявності в діях неповнолітнього віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років ознак правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, а судом не встановлено та матеріалами справи не доведено, що в діях ОСОБА_2 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, то за таких обставин і в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1ст.247 КУпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки всі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачить на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, не доведена, а справу про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП слід закрити.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст. 40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.ст.40-1, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днiв до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: