Провадження № 3-в/742/11/24
Єдиний унікальний № 742/4714/23
Постанова
28 березня 2024 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В. за участю секретаря судового засідання Сумцова Т.В., особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання сплати штрафу,
Заява мотивована тим, що заявник перебуває в скрутному матеріальному становищі та фізично не може сплатити штраф, оскільки він фактично втратив роботу та сплачує аліменти на утримання дитини.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заяву та просив її задовольнити, аргументуючи свої вимоги тим, що він не може працювати дальнобійником, а тому і не взмозі сплатити штраф.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанова Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишена без змін.
Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч.1 ст.6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Практикою Європейського суду з прав людини визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року). Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.
Згідно зі ст.298 КУпАП України постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Відповідно до ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Статтею 36 КУпАП передбачено право державного виконавця, а також сторін виконавчого провадження, звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Статтею 301 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця.
Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
За змістом ст.308 КУпАП примусове виконання постанови про накладення штрафу покладається на відповідний орган державної виконавчої служби, тобто здійснюється за правилами Закону України «Про виконавче провадження».
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Отже, враховуючи вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», право на звернення до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду виникає з моменту відкриття виконавчого провадження.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 справа № 2-54/08 при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Заявником не надано підтверджуючих документів, що свідчать про його скрутне матеріальне становище, сам факт стягнення з нього аліментів не може бути беззаперечним доказом про скрутне матеріальне становище.
Також, не являється належним доказом долучене до матеріалів справи повідомлення ФОП ОСОБА_3 , про те, що останній мусить звільнити ОСОБА_1 , оскільки дане повідомлення не підтверджує ні обставин офіційного працевлаштування ОСОБА_1 , ні факту його звільнення.
Таким чином, враховуючи те, що норми чинного КУпАП не передбачають можливість розстрочки сплати штрафу по постанові про адміністративне правопорушення, на даний час відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження, вважаю, що заява ОСОБА_1 про розстрочку сплати штрафу, відповідно до постанови від 19 грудня 2023 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене та керуючись ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.298,304 КУпАП, суд,
У задоволені заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення - відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО