Справа № 467/558/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Кірімова О.М., розглянувши заяву судді Кологривої Т.М. про самовідвід від участі в розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшла справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24 квітня 2024 року, судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривій Т.М. передано справу № 467/558/24, № 3/467/291/24.

24.04.2024 року суддя Кологрива Т.М. заявила про самовідвід від розгляду даної справи, посилаючись на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є головою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Вказана справа, яка підлягає розгляду Арбузинським районним судом Миколаївської області за місцем вчинення адміністративного правопорушення, не стосується його процесуальної діяльності як судді.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, який найбільш територіального наближений в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці (області) до Арбузинського районного суду Миколаївської області, являється її колегою, з яким вона знайома тривалий час, посилаючись на рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року «Коробков проти України», рішення від 30 травня 2013 року «Малофєєва проти Росії», та інші, справу «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02, рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), ст. ст. 32, 34 КПК України, ст. ст. 245, 246 КУпАП, ст. ст. 6, 7, 9, 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р., ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 р., вважає, що вказані обставини можуть викликати сумніви у стороннього спостерігача щодо її неупередженості та об`єктивності.

Так, Європейським судом з прав людини та основоположних свобод неодноразово зазначалось, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, які по суті мають ознаки, «притаманні кримінальному обвинуваченню», необхідно застосовувати підходи кримінального судочинства (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року «Коробков проти України», рішення від 30 травня 2013 року «Малофєєва проти Росії», та інші).

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати і протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02, рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03)).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК України у випадках, коли обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження, суд зобов`язаний передати кримінальне провадження на розгляд іншого суду.

Частиною 2 ст. 32 КПК України встановлена заборона здійснювати кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді. У цьому випадку КПК визначає суд, до якого має бути передане кримінальне провадження - це суд, найбільш територіально наближений до суду, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці (автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Зазначене свідчить про наявність прогалин у процесуальному праві.

Оскільки питання відводу чи самовідводу судді не врегульовано нормами КУпАП, то з метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії права, найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, а саме ст.ст. 75-80 КПК України, та керуванні ними при вирішенні питання про самовідвід судді.

Згідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

За змістом ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ст. ст. 6, 7, 9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого висунутого проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р., визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Під час розгляду справи суд має бути безстороннім і незалежним, не повинен виявляти будь-яку упередженість та особливі переконання, чітко дотримуватися вимог закону. Але, у зв`язку із вказаними у заяві про самовідвід обставинами, сторони по справі можуть поставити під сумнів законність дій судді і неупередженість суду. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, має брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 р., неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Оскільки в провадження судді Кологривої Т.М. надійшла справа про притягнення судді ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, який являється колегою останньої та із яким вона знайома протягом тривалого часу, то для усунення виникнення в учасників справи та/або стороннього спостерігача будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Кологривої Т.М., а також з урахуванням обставин, зазначених у ст.ст. 75-76 КПК України, що виключають участь судді в судовому розгляді справи, беручи до уваги передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на справедливий суд незалежним і безстороннім судом, приходжу до висновку про обгрунтованість заяви судді Кологривої Т.М. про самовідвід.

За таких обставин, заява про самовідвід судді Кологривої Т.М. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 283 КУпАП, ст.ст. 75, 81- 82 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід головуючої судді Кологривої Т.М. від участі в розгляді справи № 467/558/24, № 3/467/291/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити.

Відвести суддю Кологриву Т.М.від розгляду справи № 467/558/24, № 3/467/291/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова