КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/936/23 Головуючий у І інстанції - Жежера О.В.
апеляційне провадження №33/824/221/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Неживого Антона Володимировича на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за статтею 124 КУпАП, закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судом установлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №466482 від 16 грудня 2022 року водій ОСОБА_3 16 грудня 2022 року близько 09 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, під час перестроювання не надав дорогу автомобілю «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, в яку перестроювався, що призвело до механічних пошкоджень автомобілей з матеріальними збитками.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №264815 від 15 травня 2023 року, водій ОСОБА_4 16 грудня 2022 року, близько 09 год. 45 хв., в порушення пункту 10.3 ПДР України, керуючи автомобілем марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого автомобіль «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження вищевказаних транспортних засобів.

Відповідно до протоколу серії ДПР №005175 від 16 травня 2023 року водій ОСОБА_1 16 грудня 2022 року, близько 09 год. 45 хв. у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, керуючи автомобілем марки «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження вищевказаних транспортних засобів.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - Неживий А.В. 10 листопада 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, про існування оскаржуваної постанови дізнався від представника страхової компанії та лише 03 жовтня 2023 року отримав копію постанови, після чого подав апеляційну скаргу, яку постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року повернуто скаржнику. Копію вказаної постанови апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - Неживий А.В. отримав 09 листопада 2023 року.

Оскільки викладені адвокатом обставини підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, доходить висновку про задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 - Неживого А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

У мотивування скарги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 16 травня 2023 року серії ДПР №005175 складено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не зважаючи на вимоги частини другої статі 254 КУпАП цей протокол складено через 6 місяців з моменту ДТП.

Уважає, що саме громадянином ОСОБА_3 внаслідок порушення правил дорожнього руху вчинено вимушений маневр, створено аварійну ситуацію, наслідком якої стала ДТП за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 належним чином зафіксований протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП та поясненнями сторін.

Наголошує, що жодних доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак порушення пунктів 12.1 та 12.3 ПДР України матеріали справи не містять, у справі відсутні будь-які докази перевищення швидкості ОСОБА_1 , що в свою чергу нібито стало причиною ДТП. Навпаки, у матеріалах справи наявні відповідні належні докази створення ОСОБА_3 аварійної ситуації, наслідком якої стала дана ДТП.

На переконання скаржника, враховуючи наявність всіх передбачених вимогами законодавства даних у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №466482, складеному відносно ОСОБА_3 , у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення матеріалів справи до Управління патрульної поліції у місті Києві для належного оформлення.

15 лютого 2024 року на електронну адресу суду від захисника ОСОБА_1 - Неживого А.В. надійшов Висновок експерта №2024-2601 від 06 лютого 2024 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «SUZUKI» не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN» шляхом екстреного гальмування.

Отже, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «SUZUKI» не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам пункту 12.3 ПДР України, які перебували б в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

В наданих на дослідження матеріалах відсутні відомості про те, що автомобіль «SUZUKI» до моменту виникнення небезпеки рухався в стані заносу чи іншим чином був некерованим.

Тому, в даній дорожній обстановці вимоги пункту 12.1 ПДР України на дії водія автомобіля «SUZUKI» не розповсюджуються, а отже, в діях водія автомобіля «SUZUKI» не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам пункту 12.1 ПДР України, які перебували б в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Постанова Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року фактично оскаржується ОСОБА_1 у частині притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, оскільки в іншій частині жодних доводів та вимог апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим в іншій частині постанова суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП, суд першої інстанції, беручи до уваги швидкості руху автомобіля «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , до ДТП та розміщення автомобілів після зіткнення на просп. С. Бандери, 29-а, виходив з того, що в дорожній обстановці саме водій ОСОБА_1 не дотримався вимог пункту 12.1, 12.3 ПДР України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №466482 від 16 грудня 2022 року вбачається, що водій ОСОБА_3 16 грудня 2022 року близько 09 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, під час перестроювання не надав дорогу автомобілю «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, в яку перестроювався, що призвело до механічних пошкоджень автомобілей з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №264815 від 15 травня 2023 року, водій ОСОБА_4 16 грудня 2022 року, близько 09 год. 45 хв., в порушення пункту 10.3 ПДР України, керуючи автомобілем марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого автомобіль «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження вищевказаних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ДПР №005175 від 16 травня 2023 року водій ОСОБА_1 16 грудня 2022 року, близько 09 год. 45 хв. у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, керуючи автомобілем марки «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження вищевказаних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 12.1, 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Згідно письмових пояснень водія транспортного засобу «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , він рухався в крайній лівій смузі, раптово з`явився з правої від нього смуги транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , у результаті чого він почав різко тормозити аби уникнути зіткнення з даним автомобілем. Але зіткнення відбулось, оскільки інший автомобіль з`явився зненацька.

Відповідно до письмових пояснень водія автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , він здійснив вимушений маневр з третьої крайньої смуги в ліву для уникнення ДТП. Після здійснення маневру його автомобіль протаранив транспортний засіб, д.н.з. НОМЕР_2 . Указав, що причиною маневру став автомобіль марки форд, д.н.з. НОМЕР_3 , даний автомобіль уважав винним у ДТП.

У письмових пояснень водій транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 вказав, що 16 грудня 2022 року керував власним автомобілем та впевнившись у безпечності маневру, ввімкнувши поворотник, здійснив перехід в іншу полосу. Маневр виконав, бо був впевнений, що автобус зачепить його. При перестроюванні пропустив 2 авто і впевнився (в міру як дозоляли погодні умови), що маневр безпечний. Зазначив, що після виїзду в полосу ознак ДТП не побачив і не пам`ятає.

За змістом вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

За змістом пункту 10.3 Правил дорожнього руху України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Згідно пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У матеріалах справи містяться: протоколи про адміністративне правопорушення; схема місця ДТП; письмові пояснення учасників ДТП; відеозапис, наданий учасниками справи, які узгоджуються між собою та з яких вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 16 грудня 2022 року близько 09 год. 45 хв. у м. Києві по просп. С. Бандери, 29-а, який має 4 смуги руху, з яких одна смуга руху громадського транспорту.

З наявних у справі матеріалів убачається, що у смузі руху громадського транспорту знаходився великогабаритний автобус, що складається з двох секцій та гармошки, якою вони з`єднані, який виїжджав у крайню праву смугу руху, об`їжджаючи транспортний засіб, що стояв попереду нього у смузі руху громадського транспорту.

Водій транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , який в цей час знаходився у крайній правій смузі руху (третій смузі), тобто в тій смузі, в яку перестроювався вищевказаний автобус, з метою уникнення зіткнення з цим автобусом, який своєю задньою частиною рухався в його автомобіль, увімкнувши покажчик повороту ліворуч, здійснив маневр у ліву від нього смугу (другу смугу руху), в якій їхав автомобіль «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який, у свою чергу, з метою уникнення ДТП, здійснив різкий маневр з другої смуги в крайню ліву, по якій рухався водій транспортного засобу «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , у результаті чого останній почав різко гальмувати аби уникнути зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , проте зіткнення уникнути не вдалось.

Як зазначено вище, згідно Висновку експерта №2024-2601 від 06 лютого 2024 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «SUZUKI» не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN» шляхом екстреного гальмування.

Отже, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «SUZUKI» не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам пункту 12.3 ПДР України, які перебували б в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

В наданих на дослідження матеріалах відсутні відомості про те, що автомобіль «SUZUKI» до моменту виникнення небезпеки рухався в стані заносу чи іншим чином був некерованим.

Тому, в даній дорожній обстановці вимоги пункту 12.1 ПДР України на дії водія автомобіля «SUZUKI» не розповсюджуються, а отже, в діях водія автомобіля «SUZUKI» не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам пункту 12.1 ПДР України, які перебували б в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

За змістом статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, подавати докази.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Суд звертає увагу на те, що одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення є висновок експерта відповідно до статті 251 КУпАП.

За надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи, експерт несе кримінальну відповідальність відповідно до статей 384 та 385 КК України.

Згідно Висновку експерта №2024-2601 від 06 лютого 2024 року останній здійснено за заявою ОСОБА_1 судовим експертом Автономовим М.В., який має вищу технічну та юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта за експертними спеціальностями 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», має стаж експертної роботи з 2004 року.

Також зазначено, що висновок підготовлений для подання до суду. Про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України експерт попереджений (обізнаний).

Отже, вищевказаний висновок є належним та допустимим доказом у даній справі.

Таким чином, водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення, оскільки згідно з матеріалами справи та поясненнями учасників ДТП, відстань між автомобілями «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , та «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , була незначною з огляду на те, що водій автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з НОМЕР_1 , вимушено здійснив різкий маневр ліворуч у смугу, по якій рухався транспортний засіб «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , не залишивши йому достатньої відстані для гальмування, що також підтверджується Висновком експерта №2024-2601 від 06 лютого 2024 року.

При цьому, у Висновку експерта №2024-2601 від 06 лютого 2024 року зазначено, що безпосередньо перед пригодою автомобілі перебували в технічно справному стані. Автомобіль «SUZUKI» рухався без завантаження зі швидкістю приблизно 50 км/год.

Доказів на спростування висновків експерта матеріали справи не містять.

Отже, вказані дії водія ОСОБА_1 не можуть бути поставлені йому за провину, оскільки останній під час руху у своїй полосі не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Окрім того, відповідно до пункту 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Разом з тим, водій ОСОБА_1 за вказаних обставин ДТП об`єктивно не міг виявити виникнення небезпеки для руху або перешкоди заздалегідь аби негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, оскільки перешкода у його смузі руху виникла зненацька.

Зважаючи на викладене, а також на те, що водій ОСОБА_1 не змінював напрямок руху та увесь час рухався у своїй смузі для руху, екстрене гальмування було єдиним можливим заходом для уникнення ДТП, який останній і застосував, тобто вчинив всі можливі дії з метою недопущення зіткнення, що виключає вину водія ОСОБА_1 у вчиненні даної ДТП.

Таким чином, ураховуючи механізм ДТП, умови дорожньої обстановки, в якій вона відбулася, а також характер дій учасників пригоди, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях водія ОСОБА_1 порушень пунктів 12.1, 12.3 ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з наслідками ДТП, що настали, з огляду на те, що ОСОБА_1 , рухаючись у своїй смузі руху, об`єктивно не міг уникнути зіткнення.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

За змістом статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням пунктів 12.1, 12.3 ПДР України, матеріали справи не містять.

Отже, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями частини другої статті 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Неживого Антона Володимировича - задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_1 - Неживому Антону Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Неживого Антона Володимировича - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль