ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/30/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.2 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

його захисника адвоката Кожевнікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Кожевнікової О.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 536,80 грн. судового збору.

Згідно постанови суду, 03 жовтня 2023 року близько 16.55 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , біля палацу культури «Березіль», вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, чим своїми діями порушив п.п.3, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, вказану постанову суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Вказані вимоги мотивує тим, що мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною і до жодних негативних наслідків він не призів, а між ними давно панує непорозуміння з приводу побачень батька із дитиною, перешкоди у якому чинить саме потерпіла ОСОБА_2 ..

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи захисника щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції та детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №982451 від 18 жовтня 2023 року, витягу з ІПНП - рапортом інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області Голика Т.В. від 03 жовтня 2023 року, заяви ОСОБА_2 від 03 жовтня 2023 року, письмових пояснень ОСОБА_2 від 03 жовтня 2023 року, підтвердженими нею в судовому засіданні, відеоматеріалами, показами свідка ОСОБА_4 , копії постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 06 квітня 2023 року.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису ОСОБА_1 висловлював словесні образи та нецензурно виражався до колишньої дружини ОСОБА_2 , в в присутності їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , внаслідок чого їх спільний син почав плакати, чим завдано шкоди його психічному здоров`ю.

При цьому покази свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , та свідчила про відсутність з боку її сина ОСОБА_1 дій, спрямованих на домашнє насильство до його колишньої дружини чи дитини, не спростовують дані дослідженого відеозапису та письмових доказів у справи, а можуть бути лише її суб`єктивною оцінкою подій.

В апеляційній скарзі захисник вказує про недопустимість доказу відеозапису з місця події у зв`язку із його отриманням в непроцесуальний спосіб.

Такі доводи сторони захисту є неспроможними, оскільки відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В даному випадку апеляційний суд приходить до висновку про порушення місцевим судом вимог ст.ст.33-35 КУпАП при призначенні ОСОБА_1 стягнення за вчинене ним правопорушення.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП передбачено альтернативні стягнення у виді накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Призначаючи ОСОБА_1 найсуворіше за видом стягнення, яке передбачене санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 33-35 КУпАП, своє рішення взагалі не мотивував.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, які б обтяжували вину відсутні.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що стягнення у вигляді адміністративного арешту в даному випадку є надто суворим і його слід змінити.

З огляду на зазначене та відповідно до ч.8 ст. 294 КУпАП при апеляційному перегляді постанови по справі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про те, що з урахуванням вимог ч.7 ст.294 КУпАП постанову місцевого суду слід в цій частині змінити та вважаю за доцільне призначити його в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП стягнення у вигляді штрафу, беручи при цьому до уваги характер правопорушення, конкретні обставини справи, особу правопорушника, а також відстуність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, яке буде необхіним та достатнім для досягнення мети стягнення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Кожевнікової О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Кожевніковій О.В. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Кожевнікової О.В. задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2023 року - змінити в частині призначеного стягнення.

Вважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП з призначенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя