Справа № 445/2634/23 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 33/811/1822/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

представника адвоката Желіско В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Желізко В.Р. на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 04 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Золочівського районного суду Львівської області від 04 грудня 2023року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь держави.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20.10.2023, о 14 год. 20 хв. в с. Куровичі, Львівського району керував транспортним засобом ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, нечітка розмова). Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, із результатом 2.26 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

На постанову судді представника ОСОБА_1 адвокат Желізко В.Р. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову; провадження у справі щодо нього закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що він не погоджуєтьсь з оскаржуваною постановою та вважає її безпідставною і необгрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення судом при розгляді справи норм матеріального і процесуального права, чому вважаю, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки процедура проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведена з грубими порушеннями встановленого порядку.

Зазначає, що з відеозапису вбачається те, що працівники поліції не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , а підійшли до вказаного автомобіля, який стояв на узбіччі дороги, коли ОСОБА_1 лагодив його, тримаючи при цьому дверку водія відкриту і зафіксовано те, що працівники поліції в ході розмови з ОСОБА_1 жодного разу не згадували про ремінь безпеки.

Вважає, що після отримання результату огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням драгера працівники поліції, всупереч вимог ст. 266 КУпАП та згаданих Інструкції і Порядку, не з`ясували у ОСОБА_1 , чи згідний він з таким результатом (попри те, що ОСОБА_2 категорично заперечував факт вживання алкогольних напоїв) та не роз`яснили йому його право на проходження огляду у найближчому медичному закладі (даний факт підтверджується долученим працівниками поліції відеозаписом). До матеріалів справи працівниками поліції долучене направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння, однак дане направлення на місці не складали і ОСОБА_1 не надавали і саме з цієї причини на ньому відсутній підпис ОСОБА_1 . Крім того, означене направлення складене про скерування для проходження огляду до Перемишлянської ЦРЛ, яка не є найближчим до с. Куровичі медичним закладом, і з цієї причини таке направлення також не відповідає вимогам означених нормативних актів.

Апелянт зазначає, що доказом того факту, що ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є також те, що працівники поліції не усунули його від керування транспортним засобом.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Желізко В.Р. про підтримання апеляційної скарги, перевіривши справу, проаналізувавши апеляційні доводи, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 548008, роздруківкою із приладу Драгер (якою встановлено стан алкогольного сп`яніння у гр.. ОСОБА_1 із цифровим показником 2.26 проміле), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, компакт-диском із відеоматеріалами підтвердження вчинення адміністративного правопорушення (на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 на запитання працівника поліції підтвердив що керував транспортним засобом ГАЗ, також зафіксовано проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу драгер).

Твердження, що працівниками поліції було незаконно зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки останній будь-яких правил дорожнього руху не порушував, не керував транспортним засобом, а підійшли до вказаного автомобіля, який стояв на узбіччі дороги, а тому і зупинка була безпідставною, є необґрунтованими. Наведені твердження також спростовуються доданою до матеріалів копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7978990 від 20.10.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 20.10.2023 року о 14 год. 37 хв. в с. КУровичі, на вул. Цегельна, 5, керував транспортним засобом, при цьому не був пристебнутий ремнем безпеки, чим порушив п.2.3. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП та було застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Відомості про скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні. Тому посилання, що працівниками поліції було порушено вимоги про зупинку транспортного засобу згідно п. 8.9 (б) ПДР апеляційним судом не беруться до уваги.

Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то вони спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого, останній перебуває в салоні автомобіля на водійському сидінні. В ході спілкування, співробітник поліції повідомляє ОСОБА_1 про причину зупинки його транспортного засобу, а саме за те що не був пристебнутий ремнем безпеки. В ході спілкування зі співробітниками поліції останній не оскаржує факт керування ним транспортним засобом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, то відповідно до положень ст.266 КУпАП, а також п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, такий огляд проводиться за наявності незгоди водія із результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу.

Як вбачається з оглянутого в апеляційним судом відеозапису нагрудної камери поліцейського, запис події, що мала місце 20.10.2023 за участю ОСОБА_1 на якому видно, як поліцейський запитав водія, чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій погодився, після цього зафіксовано факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів, та його результат, який становив 2,26 проміле. Після цього працівник поліції вказав, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Згодом, останній підписав протокол про адміністративне правопорушення та роздруківкою із приладу Драгер , при цьому не вказував на жодні зауваження щодо незгоди з таким результатом огляду, а також не вказував на порушення порядку його огляду на стан алкогольного сп`яніння з боку працівників поліції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 04 грудня 2023року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Суддя Альберт БЕЛЕНА