Справа 343/556/24
Номер провадження 3/350/171/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586001, 03.03.2024 о 00 год. 31 хв. у с.Лоп`янка водій керував транспортним засобом "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820». Ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав. Ствердив, що у зазначений у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не керував транспортним засобом. Пояснив, що приблизно о 22 годині вечора він виїхав із території домоволодіння у якому проживає, і зупинився неподалік, приблизно через 30 метрів на узбіччі, де на нього чекали його друзі. Оскільки на час воєнного стану всі розважальні заклади у такий пізній час закриті, вони планували провести вечір в машині, де випивали пиво. Пояснив, що вживати алкогольні напої вдома із друзями він не міг, оскільки була вже пізня година, а на вулиці було холодно, тому вирішили зібратись саме в автомобілі. Протягом всього вечора вони сиділи з друзями в машині, спілкувались між собою особисто та з дівчатами по телефону, слухали музику. При цьому, протягом цього вечора він нікуди не їхав, і не планував їхати, а згодом мав намір закрити автомобіль і пройтись декілька метрів додому пішки. Приблизно о 00:15 год. його друзі вирішили піти додому одного із них, щоб забрати деякі речі, а потім знову повернутись до автомобіля, де вони б продовжили вечір. При цьому, він не йшов з ними, оскільки хотів за той час поспілкуватись із дівчиною по телефоні. Згодом приблизно о пів першій годині ночі, до його автомобіля під`їхали поліцейські, які не назвали причин, чого вони до нього під`їхали, оскільки автомобіль був припаркований без порушення правил дорожнього руху, що підтверджується відсутністю винесених поліцейськими щодо нього постанов за порушення правил зупинки. Поліцейський, який підійшов до його автомобіля, відразу почав звертатись до нього як до водія. Він вирішив пояснити поліцейському, що не є водієм, оскільки автомобіль був припаркований, а він нікуди не їхав. Так, він пояснив поліцейському, що виїхав з дому і став «тут», вказуючи на місце знаходження автомобіля. Не даючи можливості пояснити всю ситуацію, поліцейські перебивали його та казали, що він порушив комендантську годину та запитали куди він їде, на що він категорично відповів, що нікуди не їде, оскільки справді сидів у автомобілі і нікуди не їхав. Поліцейський не зміг надати йому докази про протилежне. Не даючи можливості пояснити, поліцейський попросив у нього документи для з`ясування особи, оскільки вже була комендантська година, що він і зробив, а інший поліцейський одразу ж сказав, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння, на що він погодився, оскільки сам хотів перевірити, який буде результат після випитої невеликої кількості пива. Вважав, що оскільки автомобіль не рухався, то не може вважатися водієм, і жодних наслідків настати не може. Згодом на місце прийшли його друзі, які ходили додому за речами і також пояснювали поліцейським, що він нікуди не їхав. Однак, поліцейські не реагували на жодні пояснення, оскільки для них важливо було не з`ясувати всю ситуацію по справедливості, а притягнути невинну особу до відповідальності. Просив не притягувати його до відповідальності, оскільки не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і не порушував вимог жодного закону.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19.12.2021 у справі № 487/4245/18 зазначив, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно із п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Частина 1 ст.130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Тому в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

На розгляд суду на підтвердження винуватості ОСОБА_1 надано протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом Акт огляду), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу), роздруківку тестування на алкоголь, довідку про наявність посвідчення водія, копію свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску.

У судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що вночі 03.03.2024 транспортним засобом він не керував, автомобіль був припаркований на вулиці неподалік біля його будинку. Вважає, що доказів факту керування ним автомобілем бути не може, оскільки такого не було.

Беручи до уваги, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення заперечує факт керування транспортним засобом, суд з метою всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин у справі дослідив всі три відеозаписи, які долучені до матеріалів справи.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи відеозаписи, суд встановив, що факт руху транспортного засобу «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 03.03.2024 не зафіксовано. При цьому, суд звертає увагу, що на відеозаписі чути, як поліцейський на запитання ОСОБА_1 про те, чи є у них докази факту його керування, повідомив, що факт зупинення зазначеного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 зафіксовано на відеореєстратор службового автомобіля. Однак, з невідомих для суду причин до матеріалів справи не долучено жодного відеозапису, в тому числі із відеореєстратора службового автомобіля, на якому було б зафіксовано факт керування ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом.

Окрім цього, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він жодного разу не стверджував поліцейським, що керував автомобілем та хотів пояснити їм, чому знаходиться у автомобілі, однак вони такої можливості йому не дали та одразу ж сказали, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння.

Аналізуючи вищезазначені пояснення особи в сукупності із відеозаписами суд встановив, що ОСОБА_1 справді в ході спілкування із поліцейськими не підтверджував факту, що він керував автомобілем.

Так, з відеозаписів вбачається, що поліцейський звернувся до ОСОБА_1 - «водій». Після цього ОСОБА_1 вийшов із автомобіля та став пояснювати, що він виїхав, однак поліцейський перебив його і запитав: «чому нарушаєте комендантську годину?» у відповідь на що ОСОБА_1 відповів: «виїхав ось тут, став», на що поліцейський знову перебив його та запитав, де він живе, на що ОСОБА_1 показуючи пальцем відповів: «ось тут живу».

Після цього інший поліцейський одразу ж запитав: «а куди їдете?» на що ОСОБА_1 відповів: «нікуди не їхав», на що працівник поліції запитав: «вам показати рух на відеореєстрації як ви їхали?», на що ОСОБА_1 відповів: «можете показати!».

Після цього інший поліцейський почав з`ясовувавати, чи має ОСОБА_1 документи, де він живе і з ким, та згодом запропонував пройти тест на алкоголь, на що останній погодився. При цьому працівники поліції так і не продемонстрували ОСОБА_1 відеозапис, на якому, як вони стверджували, видно рух автомобіля під його керуванням.

Також суд зазначає, що поліцейський не повідомив ОСОБА_1 чи є в нього ознаки алкогольного сп`яніння та у зв`язку з чим він пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння. І тільки коли такий результат виявився позитивний, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

На думку суду, такі дії поліцейського свідчать про його невпевненість до початку проведення процедури огляду на стан сп`яніння у можливості доведення належними доказами факту керування автомобілем ОСОБА_1 . Однак, виявивши у нього позитивний результат тестування на алкоголь, незважаючи на відсутність доказів, протокол про адміністративне правопорушення все ж таки було складено.

Водночас, посадова особа, яка уповноважена на складання протоколу розуміє, або у всякому випадку, повинна усвідомлювати, що складання протоколу та інших адміністративних матеріалів за відсутності достатніх та достовірних доказів підтвердження факту керування особою транспортним засобом, ймовірно може стати перешкодою у підтвердженні винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, що у свою чергу слугуватиме підставою для формулювання висновку про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи долучені відеозаписи суд дійшов висновку, що надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 є логічними та такими, що не спростовуються матеріалами справи. Беручи до уваги, що ОСОБА_1 безпосередньо у судовому засіданні, а також працівникам поліції на місці заперечував факт керування транспортним засобом, при цьому будь-якими доказами, які додані до матеріалів справи його доводи не спростовуються, тому суд, з огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, приходить до переконання, що ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували, поза розумним сумнівом, факт керування ним транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити в діях ОСОБА_1 склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення та приходить до висновку, що в його діях відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування транспортним засобом, у зв`язку з чим він не може бути суб`єктом вчинення вказаного правопорушення.

За відсутності підтвердженого належним чином факту керування ОСОБА_1 при обставинах, викладених у протоколі, долучені до матеріалів справи Акт огляду, Направлення на огляд водія транспортного засобу, не є належними доказами, оскільки не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-яких інших доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку, що ОСОБА_1 справді керував 03.03.2024 00 год. 31 хв. транспортним засобом, а відповідно може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення особою, уповноваженою складати протокол про адміністративне правопорушення не надано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи наведене, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: