ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3158/24

Провадження № 33/4820/211/24

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретарів судового засідання Півовара В.О.,

Жураківського В.А.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Відповідно до постанови судді, 24 січня 2024 року о 09 год. 01 хв., ОСОБА_1 , порушуючи п. 13.3 Правил дорожнього руху України в м. Хмельницький по вул. Профспілкова, 25, керуючи транспортним засобом Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 під час зустрічного роз`їзду, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2024 року.

На думку апелянта, у складеному інспектором протоколі про адміністративне правопорушення та доданій до нього схемі місця ДТП допущені помилки: неправильне розташування автомобілів та навколишніх об`єктів, неправильно виміряно ширину дороги, неправильно вказано місце зіткнення та неправильно вказані пошкоджені елементи автомобіля Mazda 3. Зазначене вказує на необ`єктивне визначення винної у ДТП особи. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до УПП у Хмельницькій області зі скаргою на дії працівника поліції ОСОБА_3 та на дії ОСОБА_2 , оскільки саме вона, на думку ОСОБА_1 , є винною у ДТП особою.

Позиції учасників судового провадження

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити повністю. У судовому засіданні пояснила, що не вважає тільки себе винною у цій ДТП, вважає, що в діях ОСОБА_2 також є вина.

ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду просила суд призначити автотехнічну експертизу з метою встановлення правильності складання схеми ДТП та зазначених розмірів, поставивши експерту запитання чи відповідає схема дійсності. У задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки вказані питання не входять до компетенції експерта автотехніка.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, пояснила, що саме ОСОБА_1 не обрала безпечного бокового інтервалу до її автомобіля, через що відбулося зіткнення. Наполягала, що прийняла максимально вправо та застосувала гальмування, у цей час і сталося зіткнення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечує свою вину у ДТП за участі автомобіля ОСОБА_2 та не вважає, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП доведена.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9 та 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Постанова суду має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог статей 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 551346 від 26.01.2024 (а/с 1), схемою місця ДТП від 24.01.2024 (а/с 2), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а/с 5).

Вважаю, що наведені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 551346 від 26.01.2024, складеним інспектором взводу № 1 роти № 4 БУПП в Хмельницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Лучко О.О., ОСОБА_1 порушила пункт 13.3 Правил дорожнього руху України, тобто під час зустрічного роз`їзду не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Пунктом 13.3 ПДР України встановлено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Тобто, об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності. Умовами настання адміністративної відповідальності є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

При цьому, складений протокол про адміністративне правопорушення має доказову силу лише у сукупності з іншими доказами, які дозволяють дійти беззаперечного висновку про винуватість особи, відносно якої складено протокол.

Суд проаналізував наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, схему місця ДТП, надані письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , допитавши в судовому засіданні потерпілу ОСОБА_2 , яка підтвердила в суді ті фактичні обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а також інспектора поліції Лучка О.О., який пояснив, що оцінивши обставини ДТП, він прийняв рішення складати протокол на ОСОБА_1 , оскільки вважав винною в ДТП саме її.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки водій ОСОБА_1 порушила вимоги 13.3 ПДР України, не врахувала дорожньої обстановки та не дотрималася безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом потерпілої ОСОБА_2 , який отримав механічні ушкодження. Зазначене є складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Враховуючи встановлене, заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності її вини у ДТП та ствердження, що саме дії ОСОБА_2 призвели до зіткнення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, спростовуються матеріалами справи та розцінюються судом як обрана тактика захисту особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, з метою уникнення встановленої законом відповідальності.

Більш того, відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожен з учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Тобто, водій розраховує на те, що інший водій розуміє габарити свого транспортного засобу та дотримується безпечного бокового інтервалу й об`єктивно не може передбачити порушення цих правил.

Складена схема місця ДТП містить власноручний підпис ОСОБА_1 , а отже вказує на те, що остання була згодна з зафіксованими там відомостями та не мала заперечень щодо здійснених замірів й намальованої схеми ДТП.

Окрім того, за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 до керівництва УПП в Хмельницькій області було встановлено, що схема місця ДТП, яка мала місце 24.01.2024 у місті Хмельницькому по вул. Профспілковій, буд. 25, відповідає вимогам наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (а/с 31).

Згідно з вимогами статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідно до вимог статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а отже є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні.

На підставі вимог статей 278, 279 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує серед інших також і питання: чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. На засіданні при розгляді справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

ОСОБА_1 надала відповідні пояснення у суді першої інстанції, скористалася правом на звернення зі скаргою на дії працівника поліції ОСОБА_3 , який, на її думку, неправомірно склав протокол щодо неї, однак вказане не підтвердилося як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Спираючись на положення частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд виходить з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Окрім того, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення чи спростування вини особи, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції однієї зі сторін судового розгляду (обвинувачення чи захисту), позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо призначення автотехнічної експертизи, оскільки особа не змогла належним чином обґрунтувати необхідність проведення такої експертизи та конкретизувати питання, які б мали поставити перед експертом для вирішення. До того ж, враховуючи наведену вище практику, апеляційний суд не вправі брати на себе ініціативу призначення такої експертизи, визначати коло питань, оскільки порушуватиме основоположні принципи судового процесу безсторонність та змагальність.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 ніяким чином не спростовують її вину у порушенні пункту 13.3 ПДР, що призвело до адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП. Фактично належне дотримання ОСОБА_1 вимог пункту 13.3 ПДР України було її обов`язком та унеможливлювало ДТП.

Стосовно доводів ОСОБА_4 , що за наявності її вини, також є і вина ОСОБА_2 у ДТП, щодо якої протокол не складався, то вважаю їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують вини ОСОБА_1 у порушенні ПДР, наслідком чого стала ДТП.

Згідно зі статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надала, а також не знайдено їх і при апеляційному перегляді постанови судді.

Суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративногоправопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, правильно визначив вид стягнення у межах, установлених санкцією статті, відповідно до вимог статті 33 КУпАП, та в межах строку, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 пункту 13.3 ПДР України, не встановлено порушень судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду або скасування призначеного покарання, а також немає підстав для закриття провадження у справі, отже апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя