Справа № 144/109/24
Провадження № 33/801/170/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта полягають у тому, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України.

Зазначає також, що протокол про адміністративне правопорушення складено в порушення вимог КпАП України, зокрема не вказано свідків, а поліцейський не забезпечив йому адвоката для захисту його прав.

Крім того, апелянт має сумніви щодо характеристик технічного засобу яким здійснювалась відеофіксація, оскільки інформація щодо нього в матеріалах справи відсутня.

При цьому апелянт стверджує, що автомобіль йому необхідний для потреб сім`ї, оскільки у нього дружина є інвалідом ІІІ групи, а дочка навчається у професійному училищі в м. Вінниці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, пояснив, що обидва рази, коли його зупиняв працівник поліції, він фактично транспортним засобом не керував, а за кермом був його товариш. 10 січня 2024 року їхав з товаришем, але авто почало глохнути. Вони помінялися місцями і він намагався завести автомобіль, проте в цей час підійшов працівник поліції, а тому він виходив з авто зі сторони водія. 18 січня 2024 року він також їхав з товаришем, проте він вийшов за запчастинами до свого автомобіля, а тому він знову ж таки чекав його на місці водія, проте не їхав.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №650971 від 10.01.2024 водій ОСОБА_1 того ж дня 10 січня 2024 року о 14 год. 06 хв. в смт. Теплик по вул. Агрономічній керував автомобілем ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, відповідно до постанови від 01.02.2023 серії БАБ 138234, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 18 січня 2024 року, о 15 год. 10 хв. в смт. Теплик по вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, відповідно до постанови від 01.02.2023 серії БАБ 138234, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ч.4 ст. 126 КУпАП, про що складно протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №650972 від 10.01.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, а тому його дії кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КпАП України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Обґрунтовуючи висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд першої інстанції вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, відображені у таких джерелах доказування, як протоколи про адміністративне правопорушення від 10.01.2024 року серії ААД № 650971 та від 18.01.2024 серії ААД №650972, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за змістом якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП, довідка інспектора САП Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 09.06.2023, про те, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 згідно бази даних ІПНП не рахується, електронні носії DVD-R із відео файлами з нагрудного відеореєстратора і реєстратора автомобіля.

За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Вказані протоколи про адміністративне правопорушення складені та підписані уповноваженою на те особою поліцейським Теплицького РУП ГУНП у Вінницькій області Миронником Б.П., тоді як ОСОБА_1 від підпису у протоколах відмовився, про що зроблено запис в графі протоколу «пояснення особи».

Під час складання протоколу ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КпАП України.

Отже, протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 сумніву не викликають, оскільки відповідають вимогам статей 254, 256 КАП України, тому є належними доказами по справі.

Матеріали адміністративного провадження жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції та щодо оскарження таких дій і його результатів не містять, а відтак доводи скарги про те, що вони є неналежними докази відхиляються.

Розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, апеляційний суд зосередився на питанні того, хто знаходився за кермом транспортного засобу ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 , оскільки від цього і залежить подальше визнання чи невизнання вини ОСОБА_1 .

Так, відеозаписами із бодікамери поліцейського зафіксовано як працівник поліції підходять до транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , який на питання поліцейського про наявність у нього водійського посвідчення чи страхового поліса відповів, що таких документів не має.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи з бодікамери поліцейського відображають події, які відбулися як 10.01.2024, так 18.01.2024 року під час складання протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 і з них слідує, що працівниками поліції було дотримано вимог закону.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а не ОСОБА_1 є безпідставними.

Як 10 січня 2024 року, так і 18 січня 2024 року, ОСОБА_1 виходить з авто з місця водія, на інших осіб, які нібито керували транспортним засобом не вказує, автомобіль належить йому і перебуває на проїжджій частині, а відтак його посилання в апеляційній скарзі на те, що він нібито не керував транспортним засобом є неправдивими.

Досліджені судом відеозаписи є інформативним, і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції, ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для висновку про те, що саме ОСОБА_1 був тією єдиною особою, яка перебувала в транспортному засобі, що зупинився на проїжджій частині, а відтак і керував ним до цього.

За наявності вказаних доказів, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що за кермом автомобілем ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 доводами апеляційної скарги не спростований.

Посилання в апеляційній сказі на те, що використання транспортного засобу необхідно ОСОБА_1 для потреб сім`ї не можуть бути підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КпАП України.

Вважаю, що інші доводи апеляційної скарги, зокрема, не зазначення свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, розгляд справи судом «таємно» не в залі судових засідань, відсутність інформації про технічні засоби (бодікамери), є надуманими та спрямованими на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апелянтом не надано.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КпАП України, а відтак постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 24 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник