П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №941728 від 15.11.2023, вбачається, що 22.10.2023 року близько 21 год. 30 хв., гр. ОСОБА_1 за місцем проживання вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, та погрожував забрати від неї дітей, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення (№ судової справи 308/167/24), за вказаним протоколом повернуто до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Повторно справа до суду надійшла 04.03.2024 року.

В ході доопрацювання до матеріалі справи додано рапорт посадової особи яким складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також додано довідку від 16.11.2023 про проведення перевірки звернення від гр. ОСОБА_2 зареєстровані в ІТС ІПНП Ужгородського РУП №17036 від 23.10.2023, згідно якої за результатами перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом із тим матеріали справи містять повідомлення про те, що в холі перевірки не знайшло свого підтвердження систематичність домашнього насильства, оскільки ОСОБА_2 зверталась з повідомленням про вчинення домашнього насильства тільки 23.10.2023 року.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Судові повістки у формі sms повідомлень направлено на його мобільний номер телефону, окрім того інформація щодо дати та часу розгляду справи, стадії розгляду справи було розміщена на офіційному веб-сайті Судова влада України Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається що у вину ОСОБА_1 , ставиться те, що він 22.10.2023 року близько 21 год. 30 гр. за місцем проживання вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, та погрожував забрати від неї дітей, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: да та і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суддя звертає увагу на те, що протокол не відповідає вказаним вимогам, окільне не вказано конкретно місце - адреса вчинення правопорушення.

Матеріали справи містять рапорт про реєстрацію в ЄО за №17036 від 23.10.2023 повідомлення що надійшло зі служби 102 про домашнє насильство , заявник ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 .

Також, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 , про вчинення відносно неї систематичного домашнього насильства з боку ОСОБА_1 .

Зі змісту наявної в матеріалах справи довідки від 16.11.2023 про проведення перевірки звернення від гр.. ОСОБА_2 зареєстровані в ІТС ІПНП Ужгородського РУП №17036 від 23.10.2023, згідно якої за результатами перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також, згідно наявних у матеріалах справи доказів, не встановлено систематичності вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, яка включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З матеріалів справи вбачається, що у вину ОСОБА_1 , ставиться те, що він 22.10.2023 року близько 21 год. 30 хв. за місцем проживання вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, та погрожував забрати від неї дітей, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Разом із тим, зі змісту рапорту про повідомлення що надійшло на 102, потерпіла ОСОБА_2 , повідомила, що її чоловік, на її думку виїхав за адресою вказаною у повідомленні ( АДРЕСА_1 ) щоб забрати спільних дітей. Зі змісту заяви ОСОБА_2 , вона просить прийняти міри відносно ОСОБА_1 , який вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру: словесно ображає та погрожує фізичною розправою систематично.

Проте зі змісту повідомлення про систематичність вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства не знайшла свого підтвердження, оскільки ОСОБА_2 зверталася до поліції лише 23.10.2023

У своїх письмових поясненнях потерпіла ОСОБА_2 вказує на те, що «проїжджаючи по дорозі біля будинку по АДРЕСА_1 в ході розмови, розмовляючи про те що він приїде додому і буде вчиняти із нею сварку з приводу того, що вони не проживають разом, та він хоче забрати у неї спільну дитину». Вона зазначила, що у телефонній розмові її чоловік постійно погрожує їй фізичною розправою.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , 24.10.2023 він зателефонував своїй дружині що хоче приїхати та побачитись із дітьми, однак ОСОБА_2 , йому відмовила та поставила трубку і викликала поліцію.

Так, ні в рапорті, ні в заяві, ні в поясненнях не йдеться про те, що 22.10.2023, ОСОБА_1 , вчиняв відносно ОСОБА_2 насильство психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою.

У повідомленні вказано на те, що ОСОБА_2 , звернулася до поліції 23.10.2023, у рапорті вказано що на її думку чоловік їде до неї щоб забрати дітей, з приводу словесних образ та погроз фізичною розправою не вказується.

Згідно зі ст.245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення дата вчинення правопорушення 22.10.2023, у рапорті про надходження повідомлення на службу 102, вказано дату звернення 23.10.2023, як і у заяві потерпілої. Разом із тим, у письмових поясненнях потерпілої не вказано дати вчинення правопорушення.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 , він вказує, що телефонував дружині 24.10.2023, що має намір приїхати побачитись із дітьми.

Вказане свідчить про те, що у даній справі доказів того що ОСОБА_1 22.10.2023 вичиняв відносно ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру а саме погрожував фізичною розправою та словесно ображав, як про це зазначено в протоколі не надано. Крім самого протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справ інших доказів не містять.

В протоколі відомості про свідків адміністративного правопорушення відсутні, пояснення таких до матеріалів справи не надано.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до наведених норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти росії» від 20 вересня 2016 року, в якій зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Суд здійснює розгляд справи саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відсутність належного викладення формулювання конкретного обвинувачення в протоколі може істотно вплинути на права учасників провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Це позбавляє суд можливості належним чином роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть обвинувачення та розглянути справу в межах обвинувачення. Неконкретність обвинувачення порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист вже з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і яка шкода заподіяна, і це є обов'язковим.

Дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру, вчиненого 22.10.2023 о 21 год. 30 хв. Проте як вбачається з матеріалів справи на звертаючись на «102» потерпіла повідомила про намір її чоловіка приїхати 23.10.2023 о 17 год. 27 хв. .

Разом із тим, у заяві від 23.10.2023, ОСОБА_2 вказала про систематичність вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , остання подія за її словами мала місце 22.10.2023.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано що психологічне насильство було вчинено за місцем проживання ОСОБА_2 , однак зі змісту її пояснень вбачається що він їхав по вулиці біля її будинку, а у рапорті вказано що він у телефонній розмові вказує, що він на її думку їде щоб забрати дітей. При цьому не зазначений номер телефону, з якого він телефонував.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою виник конфлікт щодо побачень із спільною дитиною.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, як найбільш суворий вид стягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Таким чином, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення працівник поліції, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Викладене зобов`язує суд розглядати справу за ст. 173-2 КУпАП з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Зокрема, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даній справі обов`язок щодо збирання доказів було покладено на поліцейського, який складав вказаний протокол про адміністративне правопорушення, натомість, всупереч ч. 2 ст. 251 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення не містить належних та допустимих доказів винності ОСОБА_1 у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за обставин наведених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є недоведеним.

Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини, оскільки не доводить його вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом. Враховуючи неповноту даних про адміністративне правопорушення, слід вважати, що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За встановлених обставин, матеріали додані до протоколу не містять достатніх та незаперечних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_1 , поза розумним сумнівом, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, судом не може бути зроблений беззаперечний висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та відповідно про наявність правових підстав для закриття справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.173-2, 283, п.3 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.