ПОСТАНОВА

Справа № 947/9446/24

Провадження № 3/947/2158/24

27.03.2024 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серія АПР18 №270565 від 25.02.2024, складений інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Копка В.С. щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 25.02.2024, приблизно о 09.00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , словесно ображав, погрожував фізичною розправою на адресу гр. ОСОБА_2 , з якою підтримує фактичні шлюбні відносини.

Вказані дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про направлення матеріалів щодо нього до Київського районного суду м.Одеси був повідомлений належним чином під розписку в протоколі. Він був додатково сповіщений через дільничного офіцера поліції про час та місце проведення судового засідання.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тому, з огляду на вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 не прибув до суду, хоча достовірно знав, що матеріали щодо нього направлені до Київського районного суду м.Одеси, поводячись пасивно, не цікавився справою щодо нього, будучи додатково сповіщеним через дільничного офіцера поліції, з урахуванням стислих строків розгляду даної категорія справ, справа розглянута без його участі.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані інспектором поліції матеріали, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, що є підставою для закриття справи.

Так, автором протоколу не надано жодних доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення.

В матеріалах справи наявна заява та пояснення гр. ОСОБА_2 від 25.02.2024. На заяві, яка адресована Начальнику ВП№4 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області, відсутня відповідна відмітка про реєстрацію в журналі реєстрації заяв та звернень громадян ВП№4 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області. Також на заяві відсутня відповідна резолюція керівництва ВП№4 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області, відсутня відмітка про призначення виконавця. Тому легітимність вказаних документів викликає обґрунтовані сумніви.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки адміністративного правопорушення, а в матеріалах справи відсутні їх пояснення.

Крім того, інспектор поліції не відібрав пояснення самого ОСОБА_1 та не долучив їх до справи.

Також, в матеріалах справи відсутні копія документу, який посвідчує особу щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи наявний копія термінового забороненого припису стосовно кривдника, але він складений нерозбірливим почерком, якість ксерокопії погана, а тому його неможливо дослідити.

Одного лише протоколу про адміністративне правопорушення, явно недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд не в праві самостійно здійснювати збір доказів, із власної ініціативи викликали і допитувати свідків, та фактично перебирати на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення, оскільки такими діями порушує пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, що зазначено в рішеннях ЄСПЛ (рішення у справах: «Карєлін проти росії» (Karelin v. Russia) від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 16; «Озеров проти росії» (Ozerov v. Russia), № 64962/01, пункт 53; «Кривошапкін проти росії» (Krivoshapkin v. Russia) від 27 січня 2011 року, заява № 42224/02, пункти 44, 45).

Отже докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення відсутні.

Тому, через неправильне складання інспектором поліції матеріалів справи в діях ОСОБА_1 не вбачається наявності усіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, у зв`язку з чим відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України, відносно ОСОБА_1 закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.