ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/138/24Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 33/817/117/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Писаренко Н.О

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 08 січня 2024 року о 00 год. 55 хв. в м. Кременець по вул. Шевченка водій ОСОБА_1 керуючи т/з Volkswagen? д.н.з. НОМЕР_1 ? в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест 6810 Драгер, результат 0,87 %, з яким ОСОБА_1 погодився. Водій від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вважає дану постанову необґрунтованою, такою що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та не ґрунтується на доказах, які містяться у матеріалах справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що належний йому транспортний засіб не рухався, був припаркований біля узбіччя, а тому працівники поліції склали протокол виключно на припущеннях про те, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом.

Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення у графі під назвою пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 давав згоду на проходження освідчення на стан сп`яніння на місці, або ж відмовився від його проходження.

Зазначає, що з долучених відеозаписів вбачається, що письмове направлення на медичний огляд у його присутності не складалось, із змістом його не було ознайомлено, копії працівники патрульної поліції не вручали.

Вказує, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було названо ознаки алкогольного сп`яніння, проте жодної ознаки, як стверджує ОСОБА_1 у нього не спостерігалось.

Звертає увагу суду, що свідки при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 працівниками поліції не залучались, що на думку апелянта, є порушенням проведення працівниками поліції огляду.

Зазначає, що матеріали справи не містять належним чином завірених документів на прилад алкотестер Драгер, яким поліцейські проводили огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на недопустимість та неналежність відеозаписів, як доказів, оскільки такі здійснені з порушенням вимог закону, а саме не є безперервними.

Просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника адвоката Писаренко Н.О., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 450345, 08 січня 2024 року о 00 год. 55 хв. в м. Кременець по вул. Шевченка водій ОСОБА_1 керуавв т/з Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест 6810 Драгер, результат 0,87 %, з яким водій ОСОБА_1 був згідний.

Також у протоколі зафіксовано, що водій відмовився від проходження огляду у медичному закладі і від керування транспортним засобом відсторонений.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від підпису відмовився.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Доводи апелянта, що у графі під назвою пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 давав згоду на проходження освідчення на стан сп`яніння на місці, або ж відмовився від його проходження, не заслуговують на увагу, оскільки згідно роз`яснених йому прав, регламентованих КУпАП та ст. 63 КУпАП від пояснень останній відмовився.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, підтверджується, що працівниками поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було повідомлено водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з порожнини роти) та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою приладу «Drager 6810», на що ОСОБА_1 погодився. За результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Drager 6810» виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,87 %.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , як відразу після зупинки транспортного засобу, так і під час проходження огляду на стан сп`яніння не повідомляв, що не керував транспортним засобом, про що він стверджує в суді апеляційної інстанції.

Натомість, характер його поведінки після зупинки транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , працівниками поліції свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом, що ОСОБА_1 фактично і не заперечував.

З відеозаписів, долучених до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 перебував за кермом вищевказаного транспортного засобу, який попередньо здійснював рух, що вказують ознаки заведеного двигуна.

Тому, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.

Твердження апелянта з приводу того, що жодної ознаки алкогольного сп`яніння у нього не було, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки з матеріалів відеофіксації вбачається, що коли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений, останній за зовнішніми ознаками перебував у нетверезому стані, що проявлялось у нечіткій мові та нестійкій ході.

Таким чином, у працівників поліції були законні підстави запропонувати водієві ОСОБА_1 , відносно якого виникла підозра, що він перебуває у стані сп`яніння, пройти огляд на виявлення такого стану, у передбачений законом спосіб.

Той факт, що відеофіксація не безперервна і переривається, що на думку захисту є недопустимим доказом, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення. Наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

Крім цього, відповідно до листа заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18 січня 2018 року (який є публічно доступним) на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України використання медичних виробів "Газоаналізатори Alсotest Drager №6810", які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747, зареєстрованого в МЮУ 01.11.2016 року за №1417/29547, «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» повірка газоаналізаторів проводиться 1 раз на рік (п. 23).

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П 51 QM 0373 083 23, чинного до 13 квітня 2024 року, газоаналізатор Alcotest 6810 , зав. №ARCD-0533 виробник Drager Safety AG and Co. KGaA, Німеччина, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 126:2014.

Таким чином, враховуючи те, що газоаналізатор «Alcotest Drager 6810» №ARCD - 0533 своєчасно пройшов калібрування та повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, підстав не довіряти його показанням немає, а тому доводи в цій частині суд вважає необґрунтованими.

Твердження апелянта, що йому не було вручено направлення в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння огляд, на що звертає увагу апелянт, не спростовує самого факту керування водія транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відомості про свідків події є безпідставними з огляду на вимоги ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до яких під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаних вимог Закону, працівниками поліції було дотримано у повному обсязі, оскільки при фіксації правопорушення застосовані технічні засоби відеозапису та матеріали відеозапису були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, що виключає необхідність залучення свідків при складанні процесуальних документів у справі про адміністративне правопорушення такої категорії.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя