Провадження № 33/801/240/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дзіся Андрія Романовича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області 20.06.2007, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень з конфіскацією пристрою для відстрілу гумових куль «ПМ РФ» кал. 9 мм. № НОМЕР_3 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, ОСОБА_1 02.09.2023 близько 22:00 год. в м. Вінниця біля будинку № 7 на вул. Г. Юри, у не відведеному для цього місці, здійснив стрільбу з пристрою для відстрілу гумових куль травматичної дії «ПМ РФ» кал. 9 мм, НОМЕР_3 .

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року, адвокат Дзісь А. Р., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з фактом вчинення адміністративного правопорушення та притягненням до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не згодний.

Зазначив, що 02.09.2023 о 22:00 його сусід ОСОБА_2 з 7-го будинку, ввімкнув музику на повну гучність, а саме рок, але так як його дружина була вагітною, він був вимушений піти попросити зробити меншу гучність, але про всяк випадок взяв із собою особистий пристрій для відстрілу гумових куль, оскільки його сусід ОСОБА_2 поводить себе досить неадекватно по відношенню до сусідів та інших громадян, та іноді протягує руки. Прийшовши за адресою ОСОБА_2 , попросив його вимкнути музику, на що останній відреагував неадекватно по відношенню до нього, та наніс тілесні ушкодження, а саме: удар кулаком із повною силою по обличчю, внаслідок чого ОСОБА_1 впав та був вимушений вистрілити із пристрою для відстрілу гумових куль ПМР, який належним чином зареєстрований, та на який наданий дозвіл в законному порядку. Враховуючи те, що від ОСОБА_2 можна очікувати чого завгодно, апелянт в нього не цілився, та навіть не намагався, а лише в сторону землі, але так як сусід хотів далі продовжувати наносити тілесні ушкодження, одна з куль попала йому в ногу. По даному факту було відкрито кримінальне провадження ГУНП у Вінницькій області відділом поліції № 1 Вінницького РУП № 0000370, за ознаками кримінального проступку щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , однак було закрите за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

На думку сторони захисту, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 174 КУпАП, однак, враховуючи, що метою таких дій було усунення небезпеки, що загрожувала життю та здоров`ю осіб, а також, зважаючи, що негативних наслідків від таких дій не наступило, натомість заподіяна шкода суспільним відносинам є менш значною, ніж відвернута, тому вказана дія вчинена у стані крайньої необхідності, а відтак, провадження у справі необхідно закрити.

Ураховуючи вищевикладене, вважає що адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 необхідно закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме статей 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Вважає, що в даному випадку не доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом факт того, що ОСОБА_1 було допущено порушення передбачене статтею 174 КУпАП, оскільки у фабулі протоколу не зазначено про вказане порушення, та не зафіксовано у формі чого воно було здійснено, а також не доведено, що останній є суб`єктом відповідальності за вказані у протоколі правопорушення.

Одночасно апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що 05.01.2024 його представником подано апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області у строк, передбачений статтею 294 КУпАП. Однак постановою Вінницького апеляційного суду від 17.01.2024 апеляційну скаргу повернуто у зв`язку із недолученням до скарги договору про надання правничої допомоги. Задля дотримання принципу розумності строків, представником позивача 24.01.2024 подано повторно апеляційну скаргу із урахуванням всіх недоліків. Проте постановою Вінницького апеляційного суду від 07.02.2024 повернуто апеляційну скаргу через пропущення строків на апеляційне оскарження. Вказану постанову було отримано тільки 14.02.2024, що підтверджується конвертом із копією цієї постанови (а.с.84). З урахуванням вищезазначеного просить поновити строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Дзісь А. Р. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року, оскільки його захисник вперше подав апеляційну скаргу в установлені законом строки.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого він звинувачується в тому, що 02.09.2023 близько 22:00 год. в м. Вінниця біля будинку № 7 на вул. Г. Юри, у не відведеному для цього місці, здійснив стрільбу з пристрою для відстрілу гумових куль травматичної дії «ПМ РФ» кал. 9 мм, НОМЕР_3 .

Згідно диспозиції ст. 174 КУпАП адміністративна відповідальність настає (об`єктивна сторона) за стрільбу з вогнепальної чи холодної метальної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії або пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку (формальний склад).

Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку та громадської безпеки, тобто посягання у ст. 174 КУпАП буде здійснюватися не тільки на громадський порядок як на безпосередній об`єкт, а й на додатковий - громадську безпеку.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його вчинення: 1) населений пункт, тобто частина комплексно заселеної території України, яка склалася внаслідок господарської та іншої суспільної діяльності, має сталий склад населення, власну назву та зареєстрована в порядку, передбаченому законом; 2) відведені для стрільби місця, де її здійснюють з порушенням встановленого порядку, зокрема стрільбища комплекси, що складаються з декількох відкритих тирів; криті (закриті) тири з непробивними стінами і стелею, де поперечні і бокові перехвати не передбачені; напіввідкриті тири з куленепробивними стінами і поперечними перехватами зверху; відкриті ділянки місцевості, що мають кулеприйомні та бокові земляні вали й необхідні зони безпеки. Порушення стрільби можуть проявлятися у стрільбі з несправної зброї або при піднятому білому прапорці, не паралельно директрисі стрільбища, одночасно з різних видів зброї та положень тощо; 3) не відведені для стрільби місця (поза місцями розташування легальних тирів, стрільбищ тощо).

Кожна з перелічених кваліфікуючих ознак становить окрему складову об`єктивної сторони зазначеного правопорушення і обов`язковому встановленню підлягає та обставина, щоб стрільба була проведена із порушенням встановленого Законом порядку.

З матеріалів справи встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 29 вересня 2023 року, яка набула законної сили, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального проступку відносно нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зі змісту постанови встановлено, що ОСОБА_1 діяв в межах необхідної оборони (а. с. 21-23).

Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Різниця між цими інститутами полягатиме лише у різній суспільній небезпечності або шкідливості; в кримінальному законодавстві відповідна норма про необхідну оборону більш конкретизована (ст. 36 КК України). При цьому вказані інститути необхідно розглядати як логічне продовження конституційних принципів про право на захист свого життя і здоров`я, власності, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).

Вище зазначені норми законодавства необхідно розуміти як право особи на оборону і у випадку посягання на неї, і на її права, у тому числі протиправне посягання на право власності та недоторканність житла. При цьому право на оборону необхідно розуміти не лише як право на втечу чи як право звернутися за допомогою (до інших осіб, органів державної влади), а й активне право на протидію незаконним посяганням. Право на необхідну оборону є природним і невідчужуваним, а також абсолютним правом людини, тобто всі інші особи, у тому числі і представники влади, не можуть перешкоджати громадянину в законному здійсненні права на необхідну оборону. Це право є самостійним, а не додатковим.

Відповідно до ст. 19 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові і суспільній шкідливості посягання.

Інститут необхідної оборони є гарантією реалізації людиною її природного права на необхідну оборону, і відповідні правові норми покликані гарантувати і заохочувати правомірну, соціально корисну поведінку, бути надійним механізмом, що дозволяє людині діяти без остраху стати жертвою переслідування за свої суспільно корисні діяння.

Із наведеного вбачається, що необхідна оборона - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

За наявності наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані необхідної оборони, підлягає закриттю.

Таким чином, встановлено невідповідність висновків викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичним обставинам справи, на що не звернув увагу суд першої інстанції, а отже доводи ОСОБА_1 є обґрунтованими та в його діях відсутнє порушення вимог ст. 174 КУпАП, адже він діяв у стані необхідної оборони, а тому, постанова суду не може вважатись законною, обґрунтованою та належно мотивованою і підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за вчинення дій особою в стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності за ст. 174 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Дзіся Андрія Романовича, подану від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Пристрій для відстрілу гумових куль «ПМ РФ» кал. 9 мм. № НОМЕР_3 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, повернути ОСОБА_1 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко