Справа № 756/2151/23 Головуючий в суді І інстанції - Майбоженко А.М.
Провадження № 33/824/675/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

захисника особи, яка притягається до відповідальності Коломійця І.О.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представників потерпілого Лахтадира О.І.,

Семко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лахтадира Олександра Івановича на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року, якою, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення -

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 06.02.2023 року о 18 год. 40 хв. на перетині Великої кільцевої дороги та Мінського шосе в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надала перевагу в русі транспортному засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 16.6 Правил Дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - адвокат Лахтадир О.І. подав апеляційну скаргу в якій, просить постанову Оболонського районного суду скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у порушенні вимог п. 16.6 ПДР, а відтак, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 свідчать про те, що зіткнення на перехресті відбулося в момент, коли на світлофорі у напрямку руху автомобіля Audi під керуванням ОСОБА_2 , горіло жовте світло. Тезу щодо наявності жовтого світла на світлофорі під час зіткнення автомобілів, поширює і захисник ОСОБА_1, зокрема, у клопотаннях про повернення матеріалів справи до ГУНП у м. Києві, витребування доказів, закриття провадження у справі. Згідно наявного в матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 розпочала рух з місця зупинки на перехресті о 18:36:27, коли на пішохідному переході загорілося червоне світло, а о 18:36:32 відбулося зіткнення автомобілів. Знаходячись у позиції, яка відповідає часу 18:36:29, тобто за 3 секунди до зіткнення, ОСОБА_1 могла чітко бачити, як у зустрічному напрямку, як остання зазначила, на великій швидкості, рухається автомобіль. При цьому, остання не вказала величину такої швидкості та не вжила заходів для зменшення руху і так невеликої швидкості керованого нею автомобіля та до його зупинки, а продовжила рух. Червоне світло на показчиках сигналу гальмування на її автомобілі загорілося о 18:36:31, тобто за 1 секунду до моменту зіткнення, що чітко вказує на її неуважність і нездатність контролювати дорожню обстановку та розпізнавати дорожні умови. Також вона не врахувала й дорожні умови, а саме, наявність у лівій (третій) смузі руху зустрічного напрямку руху автомобілів перешкоди у вигляді загородження із залізобетонних блоків, яка обмежувала її оглядовість, і скоріш за все стала (або могла стати) причиною того, що вона не помітила автомобіль Audi. У оскаржуваній протоколі судом першої інстанції оцінено дії обох осіб, не враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення складено лише щодо ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що висновки судді Оболонського районного суду, щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності не ґрунтується на повно і всебічно досліджених матеріалах справи.

Відтак, на думку апелянта неповнота дослідження обставин справи та допущені судом порушення законодавства, є безумовними підставами для скасування постанови.

Окрім цього адвокат Лахтадир О.І. в своїй апеляційній скарзі та клопотанням окремо просить призначити авто технічну експертизу.

До того ж представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Іван Олександрович подав заперечення на апеляційну скаргу Лахтадира О.І. в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року без змін.

Обгрунтовуючи свої заперечення адвокат Коломієць І.О. зазначає, що апелянтом Лахтадиром О.І. до суду було надано висновок експертного дослідження від 08.10.2023. Так зазначений висновок складено з грубим порушенням основних принципів судової експертизи. Тому даний висновок є не належним та не допустимим доказом по справі, оскільки містить однобічну перекручену та неправильну інформацію.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення представників потерпілого - адвокатів Лахтадира О.І та Семка В.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,

пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_1 та її захисника Коломійця І.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у протоколі, підтверджується зібраними по справі доказами.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесені постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що, зокрема, з наданого відеозапису та циклограми вбачається, що водій транспортного засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, що призвело до зіткнення, а оскільки в суді не було встановлено порушень водієм автомобіля «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , п. 16.6 Правил дорожнього руху України, провадження по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 124 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно ст.ст. 9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 438196, 06 лютого 2023 року о 18 год. 40 хв. на перетині Великої кільцевої дороги та Мінського шосе в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надала перевагу в русі транспортному засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 16.6 Правил Дорожнього руху України.

Згідно з вимогами п. 16.6 Правил дорожнього руху України повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 , вона рухаючись в м. Києві по вул. Велика кільцева в сторону вул. Мінський проспект на зелений сигнал світлофора повертаючи на ліво призупинилась задля того, щоб пропустити автомобілі, які рухалися з правої сторони. Впевнившись, що може безпечно рухатись продовжила рух. В цей час на великій швидкості, не пригальмовуючи здійснив наїзд на її автомобіль. Зі слів свідка, водій що рухався на автомобілі «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 проїхав на жовтий сигнал світлофора. Від удару автомобіль просунуло та розвернуло майже на дев`яносто градусів.

Згідно письмових пояснень водія ОСОБА_2 , наданих після дорожньо-транспортної пригоди, він рухаючись в м. Києві по вул. Велика Кільцева дорога в сторону великої Кільцевої дороги перетинав перехрестя Мінського проспекту в середній смузі на зелене світло світлофора на швидкості 50 км/год під самим світлофором проїжаючи світлофор мигнув один раз зеленим кольором, в цей час він знаходився під самим світлофором. Завершуючи маневр проїзду перехрестя зупинитися не було можливості, побачивши транспорт «Peugeot», який рухався по Мінському проспекту почав гальмувати і максимально звертати праворуч, водій автомобіля «Peugeot» рухався далі без гальмування так як ОСОБА_2 рухався на зелене світло світлофора. Водій «Peugeot», на думку останнього рухався на червоне світло світлофора.

Згідно з письмових пояснень свідка ОСОБА_6 , він рухався зі сторони вул. Богатирської, під`їжджаючи до перехрестя за п`ятдесят метрів до нього побачив зіткнення двох транспортних засобів марки «Audi» та «Peugeot». В момент зіткнення світлофор був жовтого кольору.

Також, судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Лахтадира О.І. про призначення судової авто-технічної експертизи.

Відповідно до висновку експерта від 04.09.2023 № СЕ-19-23/47873-ІТ у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п. 16.6 Правил дорожнього руху України, та вона своїми діями не мала технічної можливості запобігти зіткнення в односторонньому порядку (а.с. 94-106).

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду було допитано працівника поліції ОСОБА_7 , відповідального за складення протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2023 ААД № 438196, з приводу обставин події, який зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення було складено по наявних на той момент наслідках дорожньо-транспортної пригоди. Дана пригода є взаємовиключна, оскільки у даній дорожньо-транспортній пригоді винен або водій транспортного засобу «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 або водій транспортного засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 . Також працівник поліції вказав, що даних про те, що водій транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2 рухався на забороняючий сигнал світлофора, на місці не було.

На підставі наведеного, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали провадження про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення саме ОСОБА_1 п. 16.6 Правил дорожнього руху України, якими передбачена відповідальність за те, що вона 06 лютого 2023 року о 18 год. 40 хв. на перетині Великої кільцевої дороги та Мінського шосе в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надала перевагу в русі транспортному засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів, суддя відповідно положень ст. 129 Конституції України повинен здійснювати правосуддя незалежно та керуватися принципом верховенства права, основними засадами якого, у тому числі, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018р. у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

На підставі наведеного та враховуючи матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не доведена «поза розумним сумнівом».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та докази, що призвело до неправильного вирішення справи - відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що роблячи висновок про невинність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП суд першої інстанції зовсім не послався на протокол про адміністративне правопорушення від 06.02.2023 сер. ААД № 438196, є необґрунтованими. Крім того, слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, якщо відсутні інші належні і допустимі докази.

Що стосується наданого висновку експертного дослідження від 08.10.2023, то апеляційний суд вважає, що даний висновок не спростовує правильності висновків суду.

Також апеляційний суд не вбачає правових підстав для призначення повторної судової автотехнічної експертизи за клопотанням представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Лахтадира О.І., оскільки останній, звернувшись до суду із вказаним клопотаннями, не обґрунтував належним чином необхідність проведення повторної експертизи, не навів даних, які б давали підстави сумніватися у правильності висновку експерта № СЕ-19-23/47873-ІТ від 04.09.2023 року та що в ході повторної експертизи буде з`ясовано додаткові обставини, що мають істотне значення для цього провадження.

Призначення експертизи віднесено на розсуд суду, який приймає рішення виходячи з конкретних обставин справи, необхідності застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань і неможливості встановлення фактичних даних іншим шляхом, яких в даному конкретному випадку не встановлено.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України, оскільки, оцінка дій водія ОСОБА_2 не є предметом розгляду вказаної справи. Будь-яка інформація на предмет того, що стосовно ОСОБА_2 складався протокол про адміністративне правопорушення за порушення Правил дорожнього руху України - відсутня. Навіть при умові (що не є фактом), що водієм ОСОБА_2 не були дотримані положення Правил дорожнього руху України, це не виключає факт відсутності в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в оскаржуваній постанові фактично констатував вину ОСОБА_2 в порушені правил дорожнього руху, що спричинили ДТП, не приймаються апеляційним судом до уваги.

Суд першої інстанції лише вказував, що водій транспортного засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 перетнув дане перехрестя на забороняючий жовтий колір сигналу світлофора та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював поворот ліворуч з вул. Великої Кільцевої дороги на просп. Мінський, на дозволений зелений сигнал світлофора. Вина особи в даному випадку не встановлювалась.

Такий висновок повністю відповідає, наявним матеріалам та вимогам Правил дорожнього руху України.

Доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом першої інстанції докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, а тому постанову Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лахтадира Олександра Івановича - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко