Провадження № 33/801/90/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Левицької-Корчун Вікторії Ігорівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2023 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 337196 від 04.10.2022, 04.10.2022 о 21 год 45 хв в м. Вінниці по вул. Театральна, 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, сповільненість рухливості та мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку при безперервній відеофіксації в повному обсязі, у присутності лікаря нарколога за адресою м. Вінниця, вул. Пирогова, 109В, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2023 року адвокат Левицька-Корчун В. І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її неправомірною, безпідставною, прийнятою з порушенням вимог КУпАП, тому просить її скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 20 грудня 2022 року судом, за клопотанням ОСОБА_1 було зупинено провадження у справі, про що судом була винесена відповідна постанова. Як зазначив суд в своїй постанові - провадження у справі зупиняється до звільнення ОСОБА_1 з військової служби або скасування дії воєнного стану, оскільки останній є військовослужбовцем. Тобто, обставинами, що зумовлювали б поновлення провадження у справі є припинення дії воєнного стану в країні та/або звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Проте, за відсутності жодної із вище перелічених обставин та об`єктивних причин, та без жодних правових підстав, судом було поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 27.12.2023.

Як зазначено в оскаржуваній постанові про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся судом шляхом направлення SМS-повістки на номер мобільного телефону. Проте апелянт зазначає, що вказане повідомлення фактично було направлено судом на телефон іншої особи - ОСОБА_2 , який є його рідним братом. А відтак апелянт про дату судового засідання став обізнаний випадково, з інформації, наданої братом, а не у належний встановлений законодавством спосіб.

Разом з цим, після отримання інформації про призначене судом судове засідання, захисником ОСОБА_1 - адвокатом Левицькою-Корчун В. І., через підсистему Електронний суд до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання, оскільки ОСОБА_1 на вказану дату перебував на військовій службі у цілодобовому наряді з 27.12.23 по 28.12.2023. На підтвердження цих обставин до клопотання було долучено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 26.12.2023. Проте зазначене клопотання судом першої інстанції було відхилено.

Окрім цього, судом першої інстанції без жодних правових підстав було встановлено вину саме ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Вказує, що матеріали даної справи (а. с. 6) містять документ, а саме витяг «адмінпрактика», з якого вбачається, що працівником патрульної поліції Швець Л. О. 04.10.2022 відносно ОСОБА_1 було складено протокол № ЕАР/5979080 за ст. 126 ч. 1 КУпАП (керування транспортним засобом особою, що немає відповідних документів) та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 425 грн. Вважає, що наявність вказаного письмового доказу у справі дає підстави стверджувати, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 337196 від 04.10.2022 працівниками патрульної поліції особистість ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності фактично встановлено не було, а дані про особу фактично було встановлено за інформацією, наданою водієм (на той час невстановленою особою) та фотографією з вайбера (скриншота паспорта). В подальшому, особу водія патрульним було ідентифіковано за інформацією із службового планшету.

Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 337196 від 04.10.2022, складений відносно ОСОБА_1 , який став основним документом для винесення судом першої інстанції постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідає критеріям належності та достовірності, а відтак, не може слугувати належним доказом в цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки обставини викладені в ньому не були перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

В свою чергу, непричетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом з камери відео спостереження, що розташована у під`їзді за місцем його проживання: АДРЕСА_2 , з якої вбачається, що в період скоєння адміністративного правопорушення та на час складення протоколу серії ДПР18 № 337196 від 04.10.2022, ОСОБА_1 виходив та заходив до під`їзду за місцем свого проживання, що знаходиться в іншій частині міста.

Факт перебування ОСОБА_1 за місцем його проживання в час скоєння адміністративного правопорушення та складення адміністративного протоколу також можливо бути підтверджено свідками, про виклик яких до суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано відповідну заяву.

Окрім цього, в судовому засіданні, яке відбувалось ще в 2022 році, ОСОБА_1 повідомив суду, що особою, відносно якої було складено адміністративний протокол № ЕАР/5979080 за ст. 126 ч. 1 КУпАП (керування транспортним засобом особою, що немає відповідних документів) та адміністративний протокол серії ДПР18 № 337196 від 04.10.2022, є його рідний брат-близнюк - ОСОБА_2 .

Проте у судовому засіданні, що відбулось 22.12.2022 судом було зупинено провадження у справі, що фактично унеможливило встановлення особи та дійсних обставин скоєння адміністративного правопорушення, а в судовому засіданні, що було призначено судом на 27.12.2023 після поновлення провадження у справі, судом зазначені вище обставини фактично не досліджувались, а розгляд справи та перевірка доказів носили формальний характер.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що за відсутності належних, допустимих та, у своїй сукупності, достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обставини, викладені у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПР18 № 337196 від 04.10.2022 набувають форми припущення, на яких не може ґрунтуватися процесуальне рішення (постанова).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Левицька-Корчун В. І. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що дійсно за кермом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходився він. Працівники поліції за допомогою планшету встановили належність автомобіля ОСОБА_1 і склали на нього протокол. У свідка посвідчення водія не має.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна карга підлягає задоволенню частково.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 11 липня 2018 року в справі № 308/8763/15-а (провадження № К/9901/12342/18).

Так, згідно положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Частиною шостою цієї статті визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Також, суд враховує те, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Як свідчать матеріали справи, інкриміноване правопорушення мало місце 04.10.2022, таким чином на момент винесення судом оскаржуваної постанови 27.12.2023, строки, визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП (в редакції чинній на момент вчинення правопорушення), та який становить один рік закінчилися.

При цьому, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 38, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2023 року слід скасувати, а оскільки сплив строк накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Левицької-Корчун Вікторії Ігорівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко