ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/327/24

3/609/234/2024

25 березня 2024 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Катерняк О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з СПД № 2 (м. Шумськ) патрульної поліції Кременецького РВП ГУНП України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , тимчасово не працюючого,

за ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 лютого 2024 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №364442 від 24.02.2024, з якого вбачається, що «24.02.2024р. близько 19:00 год. гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА 331047 від 19.02.2024 року про зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб та в межах строку дії припису повернувся до місця проживання постраждалої особи».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча судом вживались заходи щодо належного його повідомлення про місце, дату та час розгляду розгляд справи.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 достеменно знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та розгляд його судом. Однак, незважаючи на викладене, у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, а також приймаючи до уваги строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП та зважаючи, що явка правопорушника у судове засідання не є обов`язковою, суд визнає неявку ОСОБА_1 в судове засідання безпричинною, у зв`язку з чим суд розглядає справу у його відсутність.

Дослідивши адміністративні матеріали, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і які не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно із вимогами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП наступає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Так, у вину ОСОБА_1 ставиться порушення термінового заборонного припису.

У відповідності до ст.25 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано термінового заборонного припису, оформленого відповідно до вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та доказів ознайомлення з ним ОСОБА_1 , на який посилається уповноважена особа у вказаному протоколі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 протягом року вже було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП додано копію постанови Шумського районного суду Тернопільської області №609/71/24 від 14 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП піддано штрафу в розмірі 187 грн. Однак дана постанова не містить відмітки про набрання законної сили на момент вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення 24 лютого 2024 року, а відтак не може слугувати доказом повторності вчинення адміністративного правопорушення.

Під повторністю правопорушення розуміється повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної.

Отже, з викладеного вище вбачається, що на підтвердження повторності вчиненого особою правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до матеріалів справи необхідно додати копію постанови чи інший доказ притягнення особи протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, з огляду на наведене, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки, як повторність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Даний факт не дає можливості повно, всебічно і об`єктивно розглянути дану справу.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини і судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини особи, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення має важливе значення для процесу доказування за умови, якщо він правильно складений. Тому в протоколі повинні об`єктивно відбиватися відомості, що мають значення для розгляду справи по суті.

Однак, само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав направлення справи для належного оформлення суд не вбачає з огляду на норми ст. 284 КУпАП.

За п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 2 ст. 173-2, ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК