Єдиний унікальний номер 363/7276/23
Апеляційне провадження № 33/824/1068/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017727 від 12.12.2023 року вбачається, що 12 грудня 2023 року о 22 год. 43 хв. у м. Вишгород Київської області по вул. Шолуденка, 15 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, однак від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Хоча чинним процесуальним законом і передбачене право апеляційного суду на вихід за межі доводів апеляційної скарги або прийняття нових доказів, які не досліджувалися раніше, однак випадки і підстави для цього чітко регламентовані законом. В даному випадку такі підстави відсутні, відтак апеляційний суд розглядає справу виключно у межах вимог апеляційної скарги.

Основним доводом апелянта були твердження про нероз`яснення працівниками поліції прав ОСОБА_1 . Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення спочатку не було проставлено частину статті, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, а вказана частина була дописана пізніше.

Вищевказані доводи апелянта співпадають з тими ж доводами, які він висував під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та які були предметом дослідження суду в ході розгляду справи. Зокрема з даного приводу суд першої інстанції зазначив наступне:

«Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то суд звертає увагу на наступне.

У судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані його захисник Пронін Р.О. не заперечували того факту, що на вимогу працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі.

Опитаний у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_2 пояснив, що у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння - запаху алкоголю з порожнини рота, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. З самого початку ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі, однак після доставлення його до закладу охорони здоров`я почав ухилятися від проходження огляду, що працівниками поліції було кваліфіковано як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису «0000000__0034A» (проміжок часу з 02 хв. 50 сек. по кінець відеозапису) судом встановлено, що після перевірки документів, встановлення особи ОСОБА_1 останньому було повідомлено про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме - запаху алкоголю з порожнини рота. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 зазначає, що алкогольні напої не вживав вже протягом тривалого часу. На вимогу працівників поліції пройти огляд у встановленому законодавством порядку з самого початку ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. При цьому ОСОБА_1 повідомляє, що припаркував автомобіль, нікуди їхати не збирається, а тому не розуміє навіщо йому проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису «0000000__0035A» судом встановлено, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про те, що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вони повинні будуть скласти на нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за фактом відмови від проходження огляду. На відеозаписі чітко чутно, що на попередження працівників поліції ОСОБА_1 зазначає, що усвідомлює, що це означає, розуміє відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Після залучення двох свідків працівниками поліції повторно запропоновано ОСОБА_1 пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. У цей раз ОСОБА_1 зазначає, що погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у спеціальному медичному закладі «КНП Вишгородська ЦРЛ». У зв`язку з цим ОСОБА_1 зачиняє автомобіль Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , сідає в службовий автомобіль працівників поліції з метою слідування до медичного закладу.

З відеозаписів «0000000__0036A», «0000000__0037A» судом встановлено, що у процесі доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу останній всередині службового автомобіля працівників поліції у ході спілкування повідомляє останнім про свої життєві проблеми та складнощі, зазначає, що проживав під окупацією, виїхав з території, що наближена до зони бойових дій, зазначає про виниклі проблеми, про неможливість подальшого існування без права керування транспортними засобами, вмовляє пробачити його, відпустити, не складати протокол про адміністративне правопорушення, а також пропонує в будь-який інший спосіб врегулювати виниклу проблему. У зв`язку з цим працівники поліції неодноразово повідомляють ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 369 КК України, на що останній зазначає про свою обізнаність, однак при цьому все одно продовжує вмовляти поставитися до нього з розумінням та пропонувати «вирішити» питання.

З відеозапису «0000000__0039A» судом встановлено, що після доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу - КНП «Вишгородська ЦРЛ» він починає ухилятися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На вимогу працівників поліції прослідувати до лікаря, щоб пройти огляд у медичному закладі, ОСОБА_1 не реагує, зазначає, що не розуміє для чого йому проходити огляд на стан сп`яніння, знову повідомляє про власні життєві труднощі, просить поставитися до нього з розумінням, відпустити, мотивує все тим, що не вчинив «нічого страшного». При цьому на запитання працівників поліції ОСОБА_1 заперечує факт вживання алкогольних напоїв, а на роз`яснення щодо того, що якщо він не вживав алкогольні напої, то результат огляду буде негативний, ОСОБА_1 повідомляє, що впевнений, що результат огляду на стан сп`яніння буде позитивний.

У кінцевому підсумку на остаточну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не реагує та далі продовжує вмовляти не складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

На відеозаписах «0000000__0041A», «0000000__0042A», «0000000__0044A» протягом всього часу перебування у службовому автомобілі працівників поліції ОСОБА_1 і надалі продовжує вмовляти працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення, ввійти в його положення, поставитися з розумінням, повернути водійське посвідчення, а також посилається на складну життєву ситуацію. Крім того, на останньому з числа зазначених відеозаписів (00 хв. 40 сек. відеозапису) чутно, що у процесі розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 вже зазначає, що вживав алкогольні напої, однак тільки після того як припаркував автомобіль.

З відеозапису «0000000__0045A» судом встановлено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у присутності ОСОБА_1 всередині службового автомобіля працівників поліції він так само продовжує вмовляти їх не складати протокол про адміністративне правопорушення, достаючи при цьому грошові кошти з власного гаманця та демонструючи їх перед працівниками поліції запитує щодо достатності такої суми коштів для вирішення виниклої ситуації. При цьому у своїх поясненнях ОСОБА_1 вже підтверджує як факт керування автомобілем, так і факт його зупинки працівниками поліції з проблисковими маячками. При цьому на попередження працівників поліції щодо кримінальної відповідальності за ст. 369 КК України ОСОБА_1 також не реагує і надалі продовжує вмовляти не складати протокол за ст. 130 КУпАП.

З відеозапису «0000000__0046A» видно, що після закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції надає ОСОБА_1 ручку для того, щоб ознайомитися з протоколом про адміністративне правопорушення, написати власні пояснення, підписати його. Однак ОСОБА_1 на це не реагує і далі продовжує вмовляти працівників поліції не складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Працівниками поліції роз`яснюється, що в такому випадку вони будуть фіксувати відмову від підписання протоколу та отримання його копії, що особисто підтверджується ОСОБА_1 .

Протягом усіх подальших відеозаписів судом встановлено, що працівниками поліції після відмови ОСОБА_1 від ознайомлення та підписання протоколу, отримання його копії здійснюється доставлення ОСОБА_1 до місця зупинки транспортного засобу. Протягом всього часу ОСОБА_1 не залишає спроб домовитися з працівниками поліції та так само вмовляє їх не складати протокол про адміністративне правопорушення, повернути його водійське посвідчення. При цьому на відеозаписі «0000000__0050A» (00 хв. 30 сек. відеозапису) ОСОБА_1 прямо підтверджує свою винуватість у вчиненому правопорушенні, однак все одно просить не складати протокол, повернути водійське посвідчення.

У подальшому ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортними засобами, однак останній не давав працівникам поліції можливості покинути місце події, так само благаючи повернути водійське посвідчення.

З наданих працівниками поліції відеозаписів, достовірність, належність та допустимість яких не оскаржувалося стороною захисту, суд вважає беззаперечним той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тим більше сам ОСОБА_1 у судовому засіданні цей факт підтвердив.

Щодо доводів сторони захисту щодо того, що в оригіналі протоколу про адміністративне правопорушення та його копії відсутня частина статті 130 КУпАП, за якою кваліфікуються дії ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.12.2023 року особисто ознайомлювався зі змістом протоколу та відомостями, що викладені у ньому. Будь-яких заперечень, зауважень щодо правильності чи неповноти кваліфікації його діянь ним не було висловлено, на відміну від факту керування транспортним засобом. Крім того, з відеозаписів вбачається, що поліцейський роз`яснив суть правопорушення, що було вчинено ОСОБА_1 , на що останній не зазначив будь-яких зауважень чи заперечень, чи що йому не зрозуміла кваліфікація його діяння, а навпаки неодноразово засвідчив усвідомлення того, що це означає.

У свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Тобто, законодавство містить вимогу вказівки місця, часу і суті адміністративного правопорушення, а також нормативного акту, яким передбачено відповідальність за правопорушення, що дає можливість зробити висновок про відсутність імперативної вказівки на необхідність визначення частини відповідної статті при встановленні лише одного факту вчинення особою правопорушення.

Зазначений висновок підтверджується положеннями п. 9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 року № 1376, в якому зазначається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема, у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Отже, обов`язково має бути вказана суть адміністративного правопорушення, що має відповідати ознакам складу правопорушення, які визначені у статті КУпАП, однак не передбачено обов`язку здійснення кваліфікації дій особи за конкретною частиною статті КУпАП.

Це узгоджується з положеннями п. 4, 5 Розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року № 1395, в яких зазначається, що поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Таким чином, направленню матеріалів справи про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), уповноваженої на розгляд відповідної справи, передує, зокрема, перевірка дій особи на предмет наявності ознак повторності, про що складається відповідна довідка. Тому остаточна кваліфікація діяння особи залежить від зазначеної перевірки.

У той же час у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_2 пояснив, що частина статті 130 КУпАП була дописана іншою ручкою після перевірки відомостей бази даних щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак повторності вчиненого адміністративного правопорушення. При цьому факт дописування цієї частини статті мав місце перед тим, як ним пропонувалося ОСОБА_1 ознайомитися зі складеним протоколом.

У будь-якому випадку суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою та сутністю є процесуальним документом, яким висувається обвинувачення особі у вчиненні адміністративного правопорушення, визначаються межі такого обвинувачення, а відповідно і межі подальшого судового розгляду. Від цих меж також визначається можливість реалізації особою свого права на захист, зокрема, в аспекті права знати зміст висунутого обвинувачення, а також розуміти його межі для того, щоб мати можливість своєчасно побудувати ефективну позицію захисту по справі.

У той же час ОСОБА_1 та його захисник під час судового розгляду ознайомлювався з матеріалами справи, у тому числі з оригіналом протоколу, подавав письмові клопотання щодо суті справи, виступав та підтримував свою позицію у судовому засіданні, однак під час всього судового розгляду в нього не виникало жодних труднощів, перешкод чи проблем щодо побудови позиції свого захисту з огляду на невизначеність меж висунутого обвинувачення. Під час всього судового розгляду жодного разу не піднімалося питання щодо правильності дій кваліфікації ОСОБА_1 , а також визначення того, за якою частиною статті необхідно кваліфікувати його дії. Усе це свідчить про те, що ОСОБА_1 чітко, безумовно та правильно розумів сутність висунутого відносно нього обвинувачення, його межі, а також безперешкодно скористався своїм правом на захист від висунутого обвинувачення.

Таким чином суд приходить до висновку, що відсутність вказівки на частину статті 130 КУпАП у примірнику протоколу про адміністративне правопорушення у даному випадку не становило того суттєвого порушення з боку працівників поліції, яке б могло створити істотні перешкоди ОСОБА_1 в реалізації його права на захист.»

З оцінкою суду першої інстанції з даного приводу погоджується і апеляційний суд.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення оцінки тих доводів і аргументів, наданої судом першої інстанції при вирішенні даної справи, з якою в повній мірі погоджується й апеляційний суд.

Щодо інших доводів апелянта, апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що працівники поліції неодноразово роз`яснювали суть своїх вимог, можливі варіанти поведінки ОСОБА_1 , наслідки вчинення конкретних дій, у зв`язку з чим приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 в повній мірі володів інформацією стосовно як можливих варіантів своєї поведінки, так і наслідків своїх дій. При цьому в своїй скарзі апелянт жодним чином не зазначив, можливості реалізувати яких саме конкретних права він був позбавлений. За таких умов з точки зору апеляційного суду твердження апелянта в цій частині є суто декларативними, відтак вони не можуть обумовлювати наявності підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року, прийняту відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба