Номер провадження: 33/813/388/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Соколовської Є.Р., захисника Шуляка Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шуляка Р.В. на постанову Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 30 червня 2023 року о 02 годині 25 хвилин по вул. Люстдорфська дорога, 90 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керувала автомобілем Nissan Lеаf державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія із застосуванням приладу «Alcotest Drager». Результат огляду виявився позитивним та склав 1,76 ‰ (проміле).

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Шуляк Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив:

1)постанову визнати недійсною, так як є грубі порушення щодо проведення справедливого засідання суду і підзахисна не могла взяти у ньому участь;

2)постанову визнати такою, що винесена з грубими порушеннями та не може вступити в закону силу;

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не сповістив ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання та безпідставно розглянув справу без її участі.

За таких обставин були порушені права ОСОБА_1 та вона була позбавлена можливості надати нові докази своєї невинуватості.

Під час розгляду справи суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та не взяв до уваги довідку про те, що ОСОБА_1 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Під час апеляційного розгляду захисник Шуляк Р.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи, як на одну з підстав для скасування оскарженої постанови захисник послався на те, що справа була розглянута без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 чим були порушені її права, передбачені ст.268 КУпАП.

З цього приводу апеляційний суд зазначає про те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси дана справа про адміністративне правопорушення знаходилась з 06 липня 2023 року і була розглянута по суті лише 25 вересня 2023 року.

При цьому ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 027894 від 30.06.2023 року.

Разом з цим, суд першої інстанції здійснював виклик ОСОБА_1 (згідно місця проживання вказаного в протоколі про адміністративне правопорушення) до суду на 31.07.2023 на 09 годину 00 хвилин, згідно відповіді 80 державного відділення зв`язку Укрпошта повістку про виклик отримала власноруч, на 25.09.2023 року на 09 годин 00 хвилин, згідно відповіді 80 державного відділення зв`язку Укрпошта, адресат відсутній за місцем мешкання. Про зміну місця проживання на день розгляду справи ОСОБА_1 не повідомляла.

Під час апеляційного розгляду і захисник Шуляк Р.В. підтвердив, що ОСОБА_2 не проживає за адресою, яку вона повідомила поліціейським під час складання протоколу відносно неї.

Крім того, відповідно до витягу з інтернет-порталу «Судова влада» вбачається, що судом першої інстанції було розміщено інформацію про призначення справи до розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 027894 від 30.06.2023 року, ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, призначений на 28.07.2023 року на 10 годину у Київському районному суді м. Одеси, однак остання, жодного разу не цікавилася провадженням у її справі, не скористалася своїм правом надати суду докази на підтвердження доводів про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 1 ст.277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суддя першої інстанції 25 вересня 2023 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення прав ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи вказану справу додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та, на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до неї адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та не взяв до уваги довідку про те, що ОСОБА_1 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованим, з огляду на таке.

Дослідивши оскаржену постанову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вона є обґрунтованою, належним чином вмотивованою, а отже і законною.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 027894 від 30.06.2023 року, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п.2.9а) Правил дорожнього руху України, а саме за тими обставинами, що остання 0.06.2023 року о 02:25 годин на вул. Люстдорфська дорога, 90 в м. Одесі, керувала автомобілем Nissan Lеаf державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у фабулі протоколу ОСОБА_1 не навела, чим фактично погодилася з тим, що вона вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Alcotest Drager 7510, відповідно до роздруківки алкотестеру, результат позитивний 1,76 % проміле.

Також, суд першої інстанції дослідив відеозапис, що міститься на компакт-диску в матеріалах справи, за результатом дослідження якого встановлено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» та підтвердження стану алкогольного сп`яніння за результатом проведеного тесту.

З дослідженого відеозапису встановлено, що автомобіль «Nissan Lеаf», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції під час комендантської години, ОСОБА_1 , пояснила, що їде за цигарками, розуміє, що даремно сіла за кермо, треба було йти пішки, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або проїхати до медичного закладу, також було роз`яснено наслідки відмови від проходженя огляду на стан сп`яніння на що ОСОБА_1 погодилася пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», пояснила, що вживала алкогольні напої вдень, що вона розуміє, що результат буде позитивний так як вона сама медичний робітник, пропонувала працівникам поліції надати їй можливість сплатити штраф і відвезти її до дому. ОСОБА_1 пройшла огляд на приладі «Драгер» результат виявився позитивний 1,76%. З результатом ОСОБА_1 погодилася, пояснила що вчора вживала алкогольні напої, від керування транспортним засобом водій ОСОБА_1 була відстронена.

Що стосується наданого стороною захисту Протоколу №000521 від 30.06.2023 року щодо медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння ОСОБА_1 в КНП «ООМЦПЗ» ООР, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не виявила бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я під час оформлення відносно неї протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ країни № 1103 від 17.12.2008.

Згідно п.п.2,6,7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.п.8, 12 Розділу ІІ вказаної Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1до цієї Інструкції. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Вказані норми мітяться також у відповідному Порядку, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції та Порядку, вважаються недійсними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, вимогам Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, п.17 Розділу ІІІ, якої передбачає, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, а п. 20 Розділу ІІІ встановлює, що висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках, один з яких видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд.

З цих підстав апеляційний суд визнає недопустимим наданий стороною захисту доказ, а саме - Протокол №000521 від 30.06.2023 року щодо медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 особисто з`явилася до медичного закладу та 30.06.2023 року о 04:02 годин проведено її огляд, ознак сп`яніння не виявлено, оскільки проходження медичного огляду особою не у встановленому законом порядку, свідчить про недотримання процедури проведення медичного огляду у відповідності з вимогами ст. 266 КУпАП, відповідних Порядку та Інструкції.

Щодо інших доводів, на які посилалась сторона захисту, апеляційний суд зазначає про таке.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні нею вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Шуляка Р.В. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Шуляка Р.В. залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко