Справа № 444/1004/24
Провадження № 3/444/667/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Ясиновський Р. Б., з участю захисника адвоката Козакевича Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився, проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 05.05.2023 р. органом 2610, ІПН НОМЕР_2 , не інвалід, не одружений, тел. , за частиною 1 статті 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ :

27.02.2024 р. о 00.32 год., інспектором в 2 р 1 б 2 УПП у Л/о ДПП л-нт поліції ОСОБА_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 570068, відносно ОСОБА_1 , якому ставиться до вини те, що він 26.02.2024 р. о 23 год. 02 хв., керував автомобілем марки Lancia Lybra р.н.з. НОМЕР_3 по автодорозі Тернопіль - Львів - Рава-Руська М-09 152 км. + 200 м. Львівського району Львівської області з явними ознаками алкогольного сп"яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження експертизи на стан сп`яніння у встановленому Законом порядку відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст. 130 ч. 1 КпАП України.

Позиція сторони захисту. Так захисник ОСОБА_3 просить звернути увагу на те, що з представлено працівниками поліції відео вбачається, що автомобілем керувала жінка молодого віку, яка через несправність автомобіля не могла рушити з місця посеред дороги. За кермо автомобіля саме на вимогу поліцейських сів ОСОБА_1 з метою щоб автомобіль прибрати з дороги, що він і зробив. Працівники поліції знали, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння, про що зазначають на самому відео, однак самі ж і підбурили ОСОБА_1 для вчинення ним адміністративного правопорушення після чого склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Просив провадження у справі закрити з наведених в письмовому клопотанні підстав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона була із своїм хлопцем ОСОБА_1 в гостях де ОСОБА_1 вживав спиртні напої. Після цього вони поїхали додому і за кермо сіла саме вона, оскільки жодного алкоголю не вживала. На об`їзній дорозі в м. Жовква неподалік АЗС Окко вона зупинилася на світлофорі. Коли загорівся зелений сигнал і вона почала рушати з місця з автомобілем відбулась якась поломка, а саме із зчепленням, через що вона не могла рушити з місця. В цей час до них під`їхали працівники поліції, зупинилися з правого боку від них та через відчинене вікно розмовляли з ОСОБА_1 який їм пояснив, що відбулась поломка зчеплення і дівчина не може рушити з місця. Після цього працівники поліції вказали, щоб за кермо сів ОСОБА_1 та прибрав автомобіль з дороги, що він і зробив.

Заслухавши пояснення свідка ОСОБА_4 вислухавши доводи захисника Козакевича Р.В., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу належить закрити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП, завданням такого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так із детально дослідженого в судовому засіданні відео з місця події вбачається наступне.

Clip 0, камера 471381 (поліцейська 1, жінка) зафіксовано як поліція під`їжджає справа від автомобіля, в цей момент ОСОБА_1 сидів на передньому місці пасажира, із самих розмов логічно випливає і зрозуміло, що ОСОБА_1 не є водієм першочергово, це і не заперечують працівники поліції.

01 хв. 10 с (реальний час на камері 22:56:17) сам працівник поліції (чоловік) стверджує «я щось чую 130», інший працівник поліції (жінка) перевіряє по базі даних відразу саме по 130 КУпАП. Таким чином працівник поліції (особа чоловічої статі) вже встановив ознаки сп`яніння в ОСОБА_1

03 хвилина 30 секунда (22:58:30) поліцейська жінка стверджує «що я розумію, що їхала дівчина, але ви здійснили рух транспортного засобу», тобто звертається до ОСОБА_1

08 хв. 20 с (23:03:27) Поліцейська: «Вас ніхто не заставляв сідати за кермо». На що ОСОБА_1 відповів «Мені сказали сядьте, від`їдьте, будь ласка». 09 хв. 50 с. (23:04:56) ОСОБА_1 сказав, що я пів метра від`їхав на узбіччя, бо ви сказали, тобто звертається до працівника поліції і пояснює, що керування транспортним засобом було зумовлене саме вказавками поліції. Отже ОСОБА_1 пояснює, що від`їжджав автомобілем (здійснив керування) саме на вимогу працівників поліції, чого на відео вони і не заперечують.

Слід також зазначити, що поліцейський вже після того як закінчив першочергову розмову з ОСОБА_1 , ще до того як ОСОБА_1 від`їхав на його вимогу, і з ним проводилося спілкування поза межами автомобіля на узбіччі дороги, стверджує, зафіксовано 01 хв. 13 с. (22:56:20) « Я чую 130 щось, він ще сказав 130», і відразу перевіряють по базі даних саме по ст. 130 КУпАП, але по державному номеру автомобіля і обговорюють, що проходив по 130, але це не може бути він, тобто ОСОБА_1 , бо той чоловік, що проходив, 1978 р. н, а ОСОБА_1 точно після 2000 року народжений.

Таким чином, поліцейські спровокували ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, та всупереч своїм обов`язкам та завданням, не вчинили дій на запобігання вчиненню ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча відразу після початку спілкування і ще до того як ОСОБА_1 перепаркував автомобіль, ствердив, «що чую щось 130».

Відповідно до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно доЗакону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

При цьому основні вимоги щодо справедливого розгляду справи, визначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від легких до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу, серед інших, є запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з п. 1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманнямПравил дорожнього рухуйого учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку у даній справі, поліцейські, вказаних вимог закону не дотрималися, оскільки спілкувалися з ОСОБА_1 на близькій відстані, самі ствердили, що чують 130, що чітко чути на представлених відеодоказах, при цьому звертаються до ОСОБА_1 з вимогою щоб він сів за кермо і від`їхав на узбіччя.

Тобто виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські мали вжити заходів щодо недопущення його до можливого керування транспортним засобом. Натомість поліцейські такого не зробили, а фактично працівники поліції спонукали ОСОБА_1 керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, після чого поліцейськими складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у справі доказам у їх сукупності суд прийшов до висновку, що дії працівників патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що вони виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 надали вказівку останньому здійснити рух (перепаркувати) транспортний засіб, по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на те, що до прибуття працівників поліції ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, транспортним засобом не керував і не мав такого наміру, однак, виконував вказівку саме працівників поліції.

Отже, саме з вини працівників поліції ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, які не попередили вчинення адміністративного правопорушення, а навпаки сприяли у його вчиненні. Тобто без зазначених дій працівників патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до керування транспортним засобом і як наслідок подальше складення відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Докази, які є в матеріалах справи є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти російської федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти російської федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області, в порядку ст. ст. 287, 294 КУпАП.

Суддя Ясиновський Р. Б.