1Справа № 335/1743/24 3/335/680/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2024 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., за участі секретаря судового засідання Лазоренко Д.М., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-Б, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого менеджером ПП «ВІШ ЕКСПРЕС», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 621312 складеного інспектором взводу 2 роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Губрієнка В.С., ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.

04.02.2024 о 23:54 год. в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, на вул. Незалежної України, б. 76, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Форд Мондео», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в лікаря-нарколога, що підтверджується висновком № 1228 від 04.02.2024. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом паркування, про повторність попереджений.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України).

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, довірив представляти свої інтереси адвокату Щербині К.В.

Адвокат Щербина К.В. в судовому засіданні зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення фабула інкримінованого ОСОБА_2 порушення пункту 2.5. ПДР України не відповідає дійсним обставинам справи та доданими до неї доказами. В матеріалах справи наявний акт огляду водія ОСОБА_2 на стан сп`яніння та роздруківка із технічного приладу газоаналізатору «Drager», що свідчить про те, що водій пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

У відповідності до письмових пояснень водія ОСОБА_2 , він був не згоден із результатом огляду на стан сп`яніння проведений уповноваженою особою УПП в Запорізькій області, оскільки має хронічні захворювання на бронхіальну астму та на постійній основі приймає лікарські препарати «Паллада», «Цетерзин-Тева», «Монтелукаст-Тева», «Бедурал», які можуть вплинути на достовірність результатів лабораторних досліджень, а тому вимагав перевірки результатів тесту «Drager» в установі МОЗ, у зв`язку із чим був доставлений до КНП «ОКЗ НПД» ЗОР де з незрозумілих підстав було вкладено висновок № 1228 у якому зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначені адвокатом факти з урахуванням наявних у справі доказів свідчать про те, що водій ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та відповідно не порушував пункт 2.5. ПДР України.

Крім того, адвокат звертає увагу суду на порушення уповноваженими особами УПП в Запорізькій області приписів частини 2 статті 266 КУпАП під час проведення 04.02.2024 огляду водія ОСОБА_2 на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в установі МОЗ, оскільки до матеріалів справи не долучено відеозапис такого огляду, що у відповідності до частини 5 статті 266 КУпАП є підставою для визнання огляду недійсним та недопустимим доказом.

Окремо звертає увагу суду на той факт, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 уповноваженими особами УПП в Запорізькій області було порушено його права на захист, передбачені статтею 268 КУпАП, а саме не надано можливості скористатись правовою допомогою. Тому в світлі даної ситуації, вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки висновки про винуватість правопорушника можливо обґрунтувати лише доказами, що випливають із співіснування достатньо, переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцію факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумний сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, просив справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши доводи представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю з таких підстав.

Так, статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як передбачено п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 130 ч. 1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність як за керування транспортним засобом особою, що перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, буде мати місце при наявності наступних обставин: керування особою транспортним засобом, наявність в цієї особи ознак сп`яніння, відмова пройти огляд.

Склад даного адміністративного правопорушення передбачає обов`язкову суб`єктивну сторону у формі прямого умислу, тобто у даному випадку суду необхідно встановлювати чи мало місце добровільне волевиявлення водія про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичній установі.

У рішеннях від 30.05.2013 у справі № 36673/04 «Малофєєва проти росії» та від 20.09.2016 у справі № 926/08 «Карелін проти росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі аналізу обсягу наявних в матеріалах справи доказів, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_2 04.02.2024 о 23:54 год. в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, на вул. Незалежної України, б. 76, дійсно керував транспортним засобом, але ознак алкогольного сп`яніння не мав. Фактично з долучених протоколу про адміністративне правопорушення та доказів ОСОБА_2 ставиться у провину те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху.

При цьому безпосередньо з наданого суду відеозапису з нагрудних камер поліцейських безсумнівно встановлено, що ОСОБА_2 погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та пройшов такий огляд, однак не погоджувався із із результатом огляду на стан сп`яніння проведений уповноваженою особою УПП в Запорізькій області, оскільки має хронічні захворювання на бронхіальну астму та на постійній основі приймає лікарські препарати «Паллада», «Цетерзин-Тева», «Монтелукаст-Тева», «Бедурал», які можуть вплинути на достовірність результатів лабораторних досліджень, а тому вимагав перевірки результатів тесту «Drager» в установі МОЗ, у зв`язку із чим був доставлений до КНП «ОКЗ НПД» ЗОР де з незрозумілих підстав було вкладено висновок № 1228 у якому зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому приймаю до уваги як письмові пояснення ОСОБА_2 про цю обставину, так і відсутність доказів зворотного. В матеріалах справи наявний акт огляду водія ОСОБА_2 на стан сп`яніння та роздруківка із технічного приладу газоаналізатору «Drager», що свідчить про те, що водій пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Отже відмова ОСОБА_2 від проходження огляду, яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 621312 від 04.02.2024 та висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1228 від 04.02.2024, фактично не була його волевиявленням. В результаті аналізу наданих до суду вищезазначених доказів та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що твердження органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення про перебуванням останнього в стані алкогольного сп`яніння ґрунтується лише на припущеннях, враховуючи надані суду захисником виписного епікризу з історії хвороби № 7857 щодо ОСОБА_2 , консультативного висновку спеціаліста «Алергоцентр».

На підставі викладеного вважаю, що зафіксований в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 621312 від 04.02.2024 та висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1228 від 04.02.2024 факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не відповідає подіям які зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського роти, що надані суду, оскільки огляд був проведений, проте не знайшов своє відображення у вказаних документах.

Натомість фактично ОСОБА_2 не відмовлявся від проведення огляду, а виконав вимогу поліцейського та пройшов його.

Відповідно п. 4 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції метою огляду в закладах охорони здоров`я є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. А відповідно до положень п. 15 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

В той же час, за результатами медичного огляду ОСОБА_2 лікарем складено висновок за № 1228 від 04.02.2024, в якому відсутні данні щодо стану сп`яніння чи відсутності стану сп`яніння ОСОБА_2 , а вказано про його відмову від проходження медичного огляду.

Проте, наведеною Інструкцією не передбачено складання Висновку щодо результатів медичного огляду вказаного змісту.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважаються недійсними.

Наведені обставини свідчать про порушення нормативно встановленого порядку медичного огляду водія в медичному закладі.

З огляду на це, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 621312 від 04.02.2024 та висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1228 від 04.02.2024, у яких вказано про відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння - є недопустимими доказами.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приходжу до переконання про те, що в діях ОСОБА_3 з відмови пройти огляд відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а тому справу належить закрити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 245, 266, 268, 283, 284, 247, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя І.П. Соболєва