ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Сніжно Р.В., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 619660 складеного поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП старшим сержантом Радченко К.О., 18.12.2023 року о 17 год. 07 хв., в м. Запоріжжі, перехрестя Прибережна автомагістраль/Немировича-Данченка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN, н.з. НОМЕР_3 , при поданні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу транспортному засобу AUDI Q5, н.з. НОМЕР_4 , що завершував рух через перехрестя. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих осіб немає. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимог п. 16.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, подав суду письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення та пояснив, що він, 18.12.2023 року, приблизно о 17 год. 05 хв., рухався з дозволеною швидкістю на транспортному засобі по Прибережній автомагістралі в м. Запоріжжі, в середній полосі. Наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Немировича-Данченка, рухався на зелений сигнал світлофору та наблизившись, побачив, що зліва зі сторони в його бік, швидко наближається автомобіль. З метою уникнути зіткнення, він застосував екстрене гальмування, після чого автомобіль здійснив зіткнення з автомобілем, яким він керував, внаслідок чого транспортний засіб зазнав пошкодження із лівою сторони. Вказує, що згідно п. 8.7. Правил дорожнього руху світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, а відповідно до п.п. а п. 8.7.3. Правил, зелений сигнал світлофору дозволяє рух. Таким чином, він проїжджав регульоване перехрестя Прибережної автомагістралі з вулицею Немировича-Данченка на зелений (дозволений) сигнал світлофору, тому вважає, що правил дорожнього руху не порушував.

Аналізуючи докази, що є в матеріалах справи, враховуючи характер отриманого автомобілем пошкодження, місце зіткнення та інші відомості викладені у схемі місця ДТП, ОСОБА_1 вважає, що його вина у порушенні вимог п. 16.5 ПДР не доведена належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з цим просив провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Захисник Сніжно Р.В. підтримав клопотання свого підзахисного. Просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки обвинувачення безпідставні.

Інший учасник дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він рухався на своєму транспортному засобі по вул. Немировича-Данченка у сторону Прибережної автомагістралі. При цьому під`їхавши до перехрестя зупинився, а коли загорівся зелений сигнал світлофору, автомобіль перед ним почав рух повертаючи наліво, а тому він переконавшись, що сигнал світлофору є зеленим, увімкнув лівий покажчик та теж почав рух на ліво. Автомобілі які їхали по Прибережної автомагістралі в сторону мосту стояли. Виїхавши на перехрестя різко відчув удар вправу сторони автомобіля (крило), зробивши вимушену зупинку, побачив, що в нього врізався ТЗ NISSAN. Спочатку ОСОБА_1 погодився відшкодувати спричинену йому ТЗ шкоди, проте потім відмовився. Вважає, що у дорожньо-транспортній пригоді винен саме ОСОБА_1 , оскільки він був зобов`язаний надати йому можливість закінчити проїзд перехрестя, що прямо передбачено п. 16.5 Правил дорожнього руху України.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Сніжко Р.В., а також іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди потерпілого ОСОБА_2 , допитавши свідків гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності, суддя встановив наступні обставини.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п. 1.3., 1.5., 2.3. б) ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 16.5. ПДР України, на регульованих перехрестях у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як зазначено у ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вивчивши всі обставини справи та оцінивши у сукупності зібрані і досліджені докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, яке полягає в порушенні учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 619660 складеного поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП старшим сержантом Радченко К.О., 18.12.2023 року; схемою місця ДТП з фототаблицею; письмовими поясненнями учасників ДТП, поясненнями свідків гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 , які були надані у судовому засіданні; фотокартками.

Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо того, що ним Правила дорожнього руху не порушувались, оскільки він рухався на зелений сигнал світлофору, а дорожньо-транспортна пригода сталася з вини іншого учасника, який рухався на червоне світло, у зв`язку із наступним.

У п. 16.5 ПДР України чітко визначено, що у разі ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя.

З матеріалів справи, а також пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди, суддею встановлено, що інший учасник ДТП ОСОБА_2 станом на час ввімкнення для водія ОСОБА_1 зеленого сигналу світлофору перебував на перехресті, Прибережна автомагістраль/Немировича-Данченка, завершував рух через перехрестя а тому, незважаючи на те, що ОСОБА_1 рухався на зелений сигнал світлофору, він повинен був надати дорогу водію ОСОБА_5 , аби той завершив рух через перехрестя.

Судом враховуються пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні в обґрунтування своєї невинуватості, однак вказані доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 рухався на червоний сигнал світлофору, а тому саме він винен у ДТП, спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин, прихожу до висновку, що ОСОБА_1 були порушені вимоги п. 16.5. ПДР України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді пошкодження транспортних засобів.

Вина водія у скоєнні адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися.

Обставини, що відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують, або відповідно ст. 35 КУпАП обтяжують вину ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, слід врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, сімейний та майновий стан, тощо.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжено до 13.05.2024 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Отже, виходячи з викладеного, при накладенні стягнення, суд, керуючись ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який являється військовослужбовцем, ступінь його вини, майновий стан і відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, архів порушень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 повинно бути застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на рівні мінімальної межі санкції ст. 124 КУпАП, що у відповідності до ст. 23 КУпАП, буде достатньою мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на думку суду може унеможливить виконання ним своїх посадових обов`язків, спрямованих на захист інтересів держави в період воєнного стану, що призведе до значної шкоди державним інтересам, а тому саме з цих саме підстав суд не вбачає необхідності піддавати ОСОБА_1 адміністративному стягненню в межах найбільшої санкції ст. 124 КУпАП, як позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір», ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України. Будь-яких даних про те, що останній підлягає звільненню від судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», - матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 40-1, 280, 283, 294, ст. 124, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15-ть днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через 15-ть днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищевказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в поряду, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постановив про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу зазначений у постанові про стягнення штрафу.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10-ти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Суддя В.О. Макаров