Справа № 350/1993/23
Провадження № 33/4808/159/24
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., з участю захисника Ошуста С.Є. в інтересах ОСОБА_1 розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника Ошуста С.Є. на постанову Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.2 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.2 ст.126 КУпАП та відповідно до ст.36 КУпАП накладено на нього остаточне адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, передбаченою ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

З матеріалів справи, слідує, що 11.11.2023 року о 22 год. 31 хв. у с. Перегінське, по вул. Довбуша, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21140-120-20" д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків, зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу "Драгер" результат позитивний 0,36%, чим порушив п.2.9а ПДР України.

Окрім цього, 11.11.2023 року о 22 год 31 хв. у селі Перегінське по вул. Довбуша, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21140-120-20" д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування зазначеним транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Оскаржуючи вказану постанову захисник Ошуст С.Є. в інтересах ОСОБА_1 вважає її незаконною, необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процессуального права.

Вказує, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду.

Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено особу правопорушника ОСОБА_1 , те що він є неповнолітнім, навчається в 11 класі Ріпненського ліцею Дубівської сільської ради Калуського району, його адресу та місце фактичного проживання, рід занять, стан здоровя, думку його законного представника щодо подій та характеристики як особи, наявність законних підстав для забезпечення права на захист як неповнолітнього правопорушника, обовязкової участі захисника. Справу розглянуто суддею без участі ОСОБА_1 чи його захисника, оскільки не були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, не встановлено причини неявки в судове засідання без повторного виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 як неповнолітньому не було розяснено право на захист, оскільки судових повісток про виклик до суду йому не вручалось.

Стверджує, що в данному випадку як посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, так і судом першої інстанції допущено грубе порушення законного права неповнолітньої особи, яка притягається до відповідальності на справедливий розгляд справи судом та судовий захист від обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.2, ст. 130 ч.1 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

Крім того захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Просить поновити захиснику неповнолітнього ОСОБА_1 адвокату Ошусту С.Є. строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, як пропущений з поважних причин.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції то його слід поновити як пропущений з поважних причин.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а, 2.1 а Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130,ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції дотримані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Визнаючи доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч.2 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції посилався, зокрема, на протоколи про адміністративні правопорушення, складені щодо нього 11 листопада 2023 року.

Між тим, як видно з матеріалів справи, особа, щодо якої складалися зазначені протоколи є неповнолітньою.

Однак, уповноважена особа не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто 14.12.2023 року без участі ОСОБА_1 , та його законного представника. Суддя першої інстанції, розглянувши справу без участі ОСОБА_1 порушив його право на захист, а тому винесена ним постанова є незаконною.

Також з матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, та суд першої інстанції взагалі не ознайомлювали неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальнім документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку провідсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника Ошуста С.Є. необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Ошуста С.Є. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Рожнятівського районного суду від 14.12.2023 року відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1, ч.2 ст.126 КУпАП- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130, ч.2 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз