Провадження № 33/812/66/24
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників провадження: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Вуїв О.В., потерпілого ОСОБА_2 , його представника адвоката Вишневського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яку ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Зубар Н.Б. у приміщенні цього суду 26 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює трактористом у ПСП «Відродження», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн.,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №582073 від 20 листопада 2023 р. водій ОСОБА_1 20 листопада 2023 р. о 18 год. 30 хв. у м. Вознесенськ по вул. Восьмидесятої Штурмової, біля буд. №37, керував транспортним засобом PEUGEOT EXPERT, д.н НОМЕР_2 , на перехресті з провулком Герцена при виконанні обгону не переконався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗDAEWOO, д.н. НОМЕР_3 , який рухався попутно і повертав ліворуч на провулок Герцена. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3 «б», 14.6 Правил дорожнього руху.

Такі дії ОСОБА_1 працівником поліції кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, а протокол разом із долученими матеріалами направлений для розгляду до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн., стягнуто також 536 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

17 січня 2024 р. захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. подала до суду апеляційну скаргу на вказану постанову, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати, закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Також захисник заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку, адвокат Вуїв О.В. зазначила, що вперше апеляційна скарга на постанову суду від 26 грудня 2023 року була подана нею до канцелярії Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 05 січня 2024 р. При поданні апеляційній скарзі було присвоєно вхідний реєстраційний номер 370/24-вх та направлено до Миколаївського апеляційного суду. Однак, Миколаївським апеляційним судом постановою від 15 січня 2024 р. вказану апеляційну скаргу повернуто заявникові з посиланням на те, що апеляційна скарга подана 08 січня 2024 р., тобто з пропуском строку на її подачу, а клопотанням про його поновлення відсутнє. При ознайомленні з матеріалами справи захисником Вуїв О.В. було з`ясовано, що на штампі реєстрації вхідного номеру документа на примірнику апеляційної скарги судом першої інстанції було проставлено невірну дату, а саме 08 січня 2024 р. замість 05 січня 2024 р. У зв`язку з чим, адвокатом Лопацького В.М. було подано заяву до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області для з`ясування обставин невідповідності дат подачі та дати реєстрації апеляційної скарги. На вказану заяву судом надано відповідь про те, що апеляційна скарга була подана адвокатом Вуїв О.В. саме 05 січня 2024 р. За такого заявник вважала, що, подавши первісно апеляційну скаргу 05 січня 2024 року, нею не було пропущено строк на апеляційне оскарження, але оскільки скаргу було повернуто, та подано повторно, просила поновити строк її подання як пропущений з поважних причин.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Вуїв О.В., потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Вишневський А.А. не з`явилися в судове засідання, про час та місце судового засідання були повідомлені.

Від захисника Вуїв О.В. через підсистему «Електронний суд» 01 лютого 2024 року до апеляційного суду подана заява, в якій вона просить проводити судове засідання у справі №473/6572/23 за відсутності її та ОСОБА_1 , просила задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та задовольнити апеляційну скаргу.

Від представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Вишневського А.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, відкласти розгляд справи, призначений на 02 лютого 2024 року через зайнятість представника в іншому судовому провадженні.

З огляду на викладене, зокрема, належне повідомлення учасників про час та місце судового засідання, з урахуванням заяви адвоката Вуїв О.В., достатність матеріалів справи для вирішення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд відхилив клопотання представника потерпілого про відкладення розгляду справи, вважав неповажними у ньому причини неявку щодо розгляду заяви про поновлення процесуального строку, апеляційний суд з урахуванням положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП, вважав за можливе розглядати клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у відсутність учасників провадження особи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, які містить клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписи КУпАП про процесуальні строки регламентують їх тривалість, порядок обчислення та наслідки закінчення цих строків.

Зокрема відповідно до положень цього кодексу строки встановлюються і поновлюються. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення. При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг.

За загальним положенням статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску строку на оскарження постанови цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Аналіз правил, визначених статтею 294 КУпАП дає підстави для висновку, що перебіг строку на апеляційне оскарження постанови починається саме з дня винесення судом першої інстанції постанови.

Крім того в розумінні положень статті 294 КУпАП строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Так, 28 червня 2018 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду, а вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

З урахуванням викладених положень закону у справі, яка розглядається, відлік строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 26 грудня 2023 року почався в день її ухвалення - 26 грудня 2023 року, а останнім днем цього строку є 04 січня 2024 року.

Згідно матеріалів справи, вперше захисник ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області 08 січня 2024 р. подала апеляційну скаргу (згідно із штампом, проставленим судом першої інстанції) на постанову місцевого суду від 26 грудня 2023 р. без клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 26).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2024 р. зазначена апеляційна скарга була повернута захиснику адвокату Вуїв О.В. через подання скарги з порушенням визначених законом строків на її оскарження та відсутність клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вдруге апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на постанову від 26 грудня 2023 р. захисником адвокатом Вуїв О.В. було подано до місцевого суду 17 січня 2024 р.

Згідно долученої до апеляційної скарги відповіді на її запит голови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Вуїва О.В. від 16 січня 2024 року, вих. 5/6/2024 (а.с. 50), адвокатом дійсно була подана апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_1 05 січня 2024 року, яка в той же день була зареєстрована в КП «Д-3» та їй присвоєно вхідний номер 370/24-Вх, 08 січня 2024 року вхідні документи під реєстраційним номером 370/24-Вх відсутні, оскільки перший реєстраційний номер за цей день має номер 379/24-Вх.

За такого апеляційний суд приймає доводи заявника про те, що вперше апеляційна скарга на постанову суду у цій справі від 26 грудня 2023 року була подана не 08 січня, а 05 січня 2024 року.

З матеріалів справи також вбачається, що у судовому засіданні місцевого суду 26 грудня 2023 р. ОСОБА_1 та його захисник Вуїв О.В. приймали участь та отримали копію оскаржуваної постанови того ж дня (а.с.23,24).

З апеляційною скаргою ОСОБА_3 звернулася 05 січня 2024 р., вважаючи подачу апеляційної скарги вчасною, хоча останнім днем для її подачі було 04 січня 2024 р.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили їй або особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності, в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу, не є поважними, оскільки апеляційна скарга подана невчасно без об`єктивних на то причин.

За такого, апеляційний суд вважає, що оскільки строк на апеляційне оскарження постанови районного суду пропущений без поважних причин, то поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 адвокату Вуїв Оксані Вікторівні в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути адвокату Вуїв Оксані Вікторівні.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна