КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/21139/23-п

номер провадження: 33/824/1534/2024

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого - адвоката Терехова Миколи Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного міста Києва від 14 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного міста Києва від 14 червня 2023 рокуОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , голову Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Київська Універсальна Біржа», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 30 січня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного міста Києва від 14 червня 2023 року. Скасувати постанову Печерського районного міста Києва від 14 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212 -3 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що з повним текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 22 січня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду першої інстанції. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню на підставі п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24 червня 1988 року та ч.2 ст.354 ЦПК України.

Адвокат Терехов М.С. подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що він направив поштою повідомлення ОСОБА_1 , до якого додав постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року, яку останній отримав 19 січня 2024 року. Тому вважає, що кінцевий строк на оскарження вказаної постанови судді першої інстанції було 29 січня 2024 року.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року та просив його задовольнити, пояснення адвоката Терехова М.С., який заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши обґрунтованість доводів клопотання, вважаю, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутні, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії КС №00259 відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.212-3 КУпАП. Для підпису протоколу ОСОБА_1 не з`явився (а.с.1).

Розгляд справи в суді першої інстанції було призначено на 14 червня 2023 року.

09 червня 2023 року ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року у даній справі щодо ОСОБА_1 була винесена за його відсутності.

Водночас прийняття суддею першої інстанції постанови у справі про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , з урахуванням того, що йому було відомо про це судове провадження, узгоджується з вимогами ст.268 КУпАП.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процедура реалізації вказаної конституційної норми в даному випадку знаходить свій вираз у ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Тобто дана норма чітко пов`язує вирахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.

Таким чином, з урахуванням положень ст.294 КУпАП, останній строк подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги було 26 червня 2023 року (з урахуванням вихідних днів).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

При вирішення питання поновлення строку оскарження суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Вказаною вище практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що, якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Як установлено вище, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в якому була прийнята оскаржувана постанова судді.

Тому з урахування вимог чинного законодавства, та прецедентної практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 був зобов`язаний проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.212-3 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що дану апеляційну скаргу на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції 30 січня 2024 року (а.с.48-50), тобто із пропуском встановленого законом строку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Однак ОСОБА_1 у клопотанні таких поважних причин не навів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах по адміністративні правопорушення» визначено, що справи по скаргах на постанови про накладення адміністративних стягнень розглядаються за загальними правилами цивільного процесу із встановленими законодавством України винятками, а тому його апеляційна скарга подана в порядку, встановленому ч.2 ст.354 ЦПК України, є безпідставними з наведених вище підстав.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що процедура реалізації права оскарження постанови судді першої інстанції врегульована та встановлена ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу. Тобто дана норма чітко пов`язує вирахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії, що виключає можливість застосування цивільного процесу до відносин, які регулюються нормами КУпАП.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що протягом строку на апеляційне оскарження постанови суді, а саме, у період з 14 червня 2023 року по 26 червня 2023 року у ОСОБА_1 виникли обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя шляхом забезпечення права на апеляційне оскарження не є порушеними, оскільки як зазначалося вище, практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеними.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 409/75/12 (провадження № 61-606св20).

У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Інших обставин, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_1 з об`єктивних причин дійсно не мав можливості подати апеляційну скаргу на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року у встановлений законом строк, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, незважаючи на обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки, як зазначено вище, в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б дозволяли зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

У зв`язку з цим, оскільки суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року, то подана апеляційна скарга на зазначене судове рішення, відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП, підлягає поверненню особі, яка її подала, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - до Печерського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст.212-3 КУпАП - відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов