КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/378/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2023, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 12.11.2023 приблизно о 22.00 годин, в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, навпроти вул. Зодчих, 76, ОСОБА_1 керував автомобілем «Деу», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло; порушення координації рухів; блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на упередженість, необ`єктивність суду, неврахування судом всіх обставин справи, що призвело до безпідставного ухвалення постанови Святошинським районним судом м. Києва від 19.12.2023, просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що не є юристом, та не «постійний клієнт» за статтею 130 КУпАП, у зв`язку з чим не обізнаний з тим, що відмова від огляду, яка була запропонована поліцейськими та зафіксована на відеозаписі, це вже процес за статтею 130 КУпАП, і що за буде якась відповідальність. При тому, що йому ніхто не роз?яснював наслідки відмови, права, процес огляду взагалі. Апелянт зазначає, що протокол - взагалі зіпсований, бо в нього внесені записи вже після складення, а це заборонено, та тягне недійсність протоколу. А поліція вважає, що притягувати до відповідальності суд вже повинен не за протоколом, а за якоюсь довідкою.

Крім того, апелянт зазначає, на відсутність хоч яких доказів правомірності зупинки його авто, що тягне недійсність усіх подальших дій працівників поліції, згідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Щодо наявності внесення додаткових записів у протокол після його складення та підписання ним, апелянт вказує, що це суворо заборонено 7 Розділом ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, є фактично підлогом та псуванням протоколу. Окрім зіпсованого протоколу - взагалі є відсутність підстав розглядати справу за ч. 2 ст.130 КУпАП, бо як тільки він дізнався про постанову за ст. 130 КУпАП він негайно її оскаржив, і до того часу поки суд апеляційної інстанції не прийме остаточне рішення у справі, немає постанови суду, яка позбавляє його права керувати транспортним засобом.

Також апелянт зазначає, що жодні наслідки відмови від огляду не роз`яснювалися, як і його права, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Його ввели в оману, що він має право відмовитися від огляду майже без наслідків, та не роз?яснили порядок та наслідки відмови від огляду взагалі. Вказує апелянт, що його навіть, не відсторонили від керування, а просто відпустили їхати далі. Це побічно доводить його тверезість і реальну відсутність ознак сп?яніння, це побічно доводить, що автомобіль нікуди не їхав, а стояв на місці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень передбачених частиною першою, цієї статті, зокрема й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №528491, згідно якого 12.11.2023 приблизно о 22.00 годин, в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, навпроти вул. Зодчих, 76, ОСОБА_1 керував автомобілем «Daewoo Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло; порушення координації рухів; неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 підписаний особою, яка його склала, а також безпосередньо ОСОБА_1 .

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2), постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.11.2023 (а.с.3), довідкою щодо проведення перевірки (а.с. 4) та відеозаписом з місця події (а.с.13).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що матеріали справи не містять доказів правомірності зупинки транспортного засобу, а також роз`яснення йому наслідків відмови від проходження огляду є неспроможним, з огляду на наступне.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст.. 9 Крнституції України, а також ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису події вбачається, що працівники поліції підходять до автомобіля «Daewoo Lacetti», який знаходиться на проїжджій частині дороги та за кермом якого знаходиться ОСОБА_1 , повідомляють, що його зупинено, оскільки у автомобілі пошкоджена фара, з`ясовують, що за дорожня пригода трапилась з його автомобілем та чи виплатила страхова кошти, просять водія надати документи. Під час спілкування та огляду ОСОБА_1 у останнього працівником поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим висунуто вимогу щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога. На що ОСОБА_1 повідомив, що їхати до лікаря нарколога з працівниками поліції не буде і пройде огляд самостійно. Тоді йому було роз`яснено, що у зв`язку з відмовою їхати до лікаря, тобто пройти огляд у встановленому законом порядку, на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а також роз`яснено його права. Проте, ОСОБА_1 наполягав, що огляд пройде самостійно. Після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснено його зміст та суть та запропоновано підписати. На що ОСОБА_1 спочатку відмовився, однак в після телефонного дзвінка в графі пояснення по суті правопорушення зазначив, що з висновком поліції не згоден, погоджується пройти нарколога та підписав. Також йому було вручено постанову про накладення адміністративного стягнення та повідомлено, про заборону керувати транспортним засобом.

Отже, з дослідженого відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівником поліції у зв`язку з існуючими на його автомобілі пошкодженнями, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.11.2023. Також, з відеозапису місця події слідує і те, що ОСОБА_1 було роз`яснено, як наслідки відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку, так і його права. При цьому, звертає на себе увагу і те, що ОСОБА_1 огляд у лікаря нарколога самостійно не пройшов, про що останній підтвердив в суді апеляційної інстанції, що в свою чергу також вказує на те, що наміру пройти такий огляд ОСОБА_1 ні в передбачуваному законом порядку, ні самостійно взагалі не мав. Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів правомірності зупинки транспортного засобу, а також роз`яснення йому наслідків відмови від проходження огляду є неспроможними.

Що ж стосується посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, про те, що його безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений за ч.1 ст. 130 КУпАП і внесення змін до протоколу є порушенням Інструкції, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності від 24.10.2023 була оскаржена до суду апеляційної інстанції, а тому не могла бути взята до уваги судом, то вони є неспроможними.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №528491 від 12.11.2023 ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно із доданою до протоколу довідкою щодо проведених заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення від 15.11.2023 встановлено, що ОСОБА_1 14.08.2023 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. і 24.10.2023 постановою Святошинського районного суду м. Києва був визнаний винним у вчиненні даного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Зазначені обставини на місці не було можливості встановити, у зв`язку з чим старший інспектор відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у м. Києві ДПП просив протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №528491 від 12.11.2023 щодо ОСОБА_1 розглядати за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Таким чином, враховуючи те, що працівник поліції не вправі після складання протоколу редагувати відомості викладені в ньому, суддя місцевого суду обґрунтовано визнала надану поліцією довідку, яка підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023, належним документом про внесення уточнень до складеного протоколу ААД №528491 від 12.11.2023 та взяла її до уваги.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Винуватість особи встановлюється не лише даними протоколу, а й іншими встановленими місцевим судом доказами, які, в сукупності з даними протоколу, доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 не могла бути взята до уваги, оскільки її було оскаржено, є непереконливими, так як згідно із постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2024 апеляційну скаргу фахівця у галузі права Кузьміна Є.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 повернуто особі, яка її подала.

Відтак, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи, а тому доводи апеляційної скарги, про упередженість та необ`єктивність судді місцевого суду під час розгляду справи є безпідставними.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал