ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 р. Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Янжула О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №256573 від 16.08.2023 року вбачається, що 16.08.2023 року о 18:00 годині, в м. Марганець, по вул. Лермонтова, буд. 27-А, водій ОСОБА_1 керував ТЗ SEAT TOLEDO, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух заднім ходом з парковочного місця на вул. Лермонтова, не був уважним, не скористався допомогою сторонніх осіб, де здійснив зіткнення з ТЗ DAEWOO SENS, д.н.з. НОМЕР_2 , який від`їжджав з протилежного паркувального місця по вул. Лермонтова, в результаті чого сталася ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На думку посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 «б»;10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулося 28 серпня 2023 року, категорично заперечував проти фактів викладених у протоколі, зазначив, що ДТП сталася через дії водія ТЗ DAEWOO SENS, він починаючи рух впевнився, що перешкод не було. На ТЗ DAEWOO SENS не працювали габарити заднього руху. Рухаючись заднім ходом він відчув зіткнення. Автомобіль DAEWOO SENS виїжджаючи з парковки заднім ходом, виїхав на протилежну від нього полосу руху і потрапив в «сліпу» зону його автомобіля, тим самим створивши аварійну ситуацію. Винним в ДТП себе не вважає.

Інший учасник ДТП ОСОБА_2 зазначив, що ДТП сталася саме з вини ОСОБА_1 , який перед початком руху заднім ходом не врахував, що позаду на полосі руху вже перебував автомобіль DAEWOO SENS, під його керуванням, який також рухався заднім ходом.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, по справі було призначено судову автотехнічну експертизу, оскільки для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди, а також відповідності дій водіїв зазначених транспортних засобів технічним вимогам Правил дорожнього руху необхідні спеціальні знання у галузі науки та техніки. Проведення експертизи доручено Дніпропетровському НДЕКЦ МВС України, оскільки дана експертна установа є державною експертною установою відповідно до зони регіонального обслуговування.

У судове засідання, яке відбулося 30.01.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що у зв`язку з відрядженням до м. Рівне він не має змоги прийняти участь у судовому засіданні.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказу вини ОСОБА_1 додано матеріали, на підставі яких не надалось за можливе провести судову авто-технічну експертизу.

Так, у мотивувальній частини повідомлення про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/104-23/35708-ІТ від 01.12.2023 року судовим експертом зазначено, що при ознайомлені із вказаними матеріалами встановлено, що ні в одному документі немає жодної відповіді на перелік даних, заявлених в клопотанні експерта.

Тобто, оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого 124 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляцій-ним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: О. С. Янжула