П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі представника особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , його адвоката Ігнатенка Сергія Сергійовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла із УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 за ч.4 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла адміністративна справа, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №034016 від 26.12.2023 року згідно якого вбачається, що 26.12.2023 року о 18 год. 35 х. В м. Ужгород, вул. Верховинська, 31 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Skoda Kodiaq днз НОМЕР_1 став учасником ДТП, після чого самовільно до проведення відповідного медичного огляду вжив алкогольні напої (горілку). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився о 20 год. 15 хв. в м. Ужгород, вул. Верховинська, 31, чим порушив вимоги п. 2.10 Є ПДР за що відповідальність передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП.

Від адвоката Жук Василя Андрійовича, ОСОБА_2 23.02.2024 року надійшли письмові пояснення у яких вказано на те, що підставою для складання протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, стала та обставина, що «26 грудня 2023 року о 18 год. 35 хв. в м. Ужгород, вул. Верховинська, 31, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Skoda Kodiaq, д.н.з. НОМЕР_2 , став учасником ДТП, після чого самовільно до проведення відповідного медичного огляду вжив алкогольні напої (горілку), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.10є Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Адвокат зазначає, що матеріалами справи підтверджується, факт причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася не з його вини, а з вини водія іншого транспортного засобу ОСОБА_3 .. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 грудня 2023 року у місті Ужгород по вулиці Верховинська, 31, за участі транспортного засобу ОСОБА_1 та транспортного засобу ЗАЗ ViDA, д.н.з. НОМЕР_3 , складені адміністративні матеріали за статтею 124 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, такі було складено працівниками поліції відносно іншого водія ОСОБА_3 , із зазначенням відомостей про ОСОБА_1 як потерпілого.

Під час розгляду цих адміністративних матеріалів водій ОСОБА_3 визнав перед судом свою вину у вчиненні відповідної ДТП, через що на нього було накладено штраф згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/1752/24.

Як вказує адвокат, письмовими поясненнями від 22.02.2024 р. підтверджується, що ОСОБА_1 після настання ДТП негайно зупинив свій транспортний засіб, увімкнув аварійну сигналізацію та без переміщення свого транспортного засобу розпочав спілкування з іншим учасником цієї ДТП ОСОБА_3 , який вибачився, визнав свою вину у спричиненій ним ДТП та повідомив ОСОБА_1 про бажання добровільного відшкодування витрат на ремонт завданих його автомобілю пошкоджень. Після чого, вони за взаємною згодою обмінялися номерами мобільних телефонів та домовившись зв`язатися наступного дня для вирішення фінансових питань по відшкодування вартості ремонту автомобіля, попрощалися. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що за наслідками цієї розмови він зрозумів, що водій ОСОБА_3 до нього жодних претензій немає та бажає добровільно, тобто без виклику працівників поліції, відшкодувати вартість ремонту завданих його автомобілю пошкоджень, а тому вважав ситуацію пов`язану з настанням цієї ДТП, що сталася не з його вини, вичерпаною, через що поїхав з місця пригоди у своїх справах. Будучи вже вдома, під час вечері з друзями, які прийшли в гості, ОСОБА_1 вжив трохи спиртного, оскільки на той момент вже не вважав себе водієм, не планував більше сідати цього дня за кермо транспортного засобу та не усвідомлював, що на нього можуть поширюватися вимоги та обов`язки, які ставляться до учасників дорожнього руху. Що узгоджується з усними поясненнями наданими ОСОБА_1 працівникам поліції у день ДТП.

При цьому адвокат зауважує, що вказані фактичні обставини, які підтверджені наявними у справі доказами, зокрема поясненнями ОСОБА_1 , свідчать про те, що у ОСОБА_1 фактично не було обов`язку не вживати алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, оскільки після ДТП, вчиненого з вини іншого водія ОСОБА_3 , він, як потерпілий, та винуватець ДТП порозумілися про відшкодування завданої шкоди, поліцію для фіксування факту пригоди не викликали. При цьому, тільки згодом, тобто після того, як ОСОБА_4 за згодою з винуватцем ДТП залишив місце пригоди та перебував вдома, тобто не будучи фактично особою, яка зобов`язана виконувати приписи пункту 2.10 Правил дорожнього руху, він вжив алкогольний напій.

На переконання адвоката обставини справи, свідчать про відсутність в діях ОСОБА_4 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Окрім того, у поясненнях вказано на те, що відповідно до приписів пункту 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р.) допустимий вміст алкоголю у крові становить не більше 0.2 проміле. Тобто діяння із вживання водієм алкоголю несе певну суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху тільки у разі, якщо це призводить до перевищення вмісту алкоголю в крові певного водія понад 0,2 проміле.

Проте, адміністративні матеріали доказів на підтвердження факту вживання ОСОБА_1 алкоголю у обсязі, який би перевищив вміст алкоголю в крові понад 0.2 проміле, не містять, оскільки такий факт не був встановлений у відповідності до вимог закону.

З огляду на викладене адвокат вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять переконливих доказів того, що ОСОБА_1 , після ДТП за його участю в якості потерпілого, перебуваючи вже вдома, зобов`язаний був не вживати алкогольні напої до його огляду працівниками поліції на стан алкогольного або іншого сп`яніння, як і не містять допустимих доказів вживання ним алкоголю у обсязі, який би перевищив вміст алкоголю в крові понад 0,2 проміле, а тому поставлене у вину ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху поза розумним сумнівом стороннього спостерігача не доведено, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

У поясненнях містяться посилання на ст. 245, 252, 268, 271 КУпАП, ст. 61, ч.3 ст.62 Конституції України, практику ЄСПЛ.

Адвокат просить провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

23.02.2024 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він зазначає, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч, 4 ст. 130 КУпАП, заперечує. При цьому вказує, що він 26 грудня 2023 року дійсно був учасником дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася за участі мого автомобіля та транспортного засобу ЗАЗ ViDA, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 . Після чого він негайно зупинив свій транспортний засіб, увімкнув аварійну сигналізацію та без переміщення свого транспортного засобу розпочав спілкування з іншим учасником цієї ДТП ОСОБА_3 , який на той момент вже вийшов із свого автомобіля та оглядав пошкоджені транспортні засоби. Під час спілкування водій ОСОБА_3 вибачився, визнав свою вину у спричиненій ним ДТП та повідомив про бажання добровільного відшкодування мені витрат на ремонт завданих моєму автомобілю пошкоджень. В подальшому, як вказує ОСОБА_1 , за взаємною згодою обмінялися номерами мобільних телефонів та домовившись зв`язатися наступного дня для вирішення фінансових питань по відшкодування вартості ремонту автомобіля, який по факту мав незначні пошкодження (було подряпано передню та задню дверки правої сторони), попрощалися.

ОСОБА_1 зазначив, що за наслідками цієї розмови він зрозумів, що водій ОСОБА_3 до нього жодних претензій немає та бажає добровільно, тобто без виклику працівників поліції, відшкодувати вартість ремонту завданих автомобілю пошкоджень, а тому вважав ситуацію пов`язану з настанням цієї ДТП, що сталася не з його вини, вичерпаною, через що поїхав з місця пригоди у своїх справах.

Будучи вже вдома (у місці фактичного проживання), під час вечері з друзями, які прийшли в гості, ОСОБА_1 , вжив трохи спиртного, адже, як вже було вище зазначено, на той момент вважав, що з винуватцем події, яким був водій ОСОБА_3 , досягнуто спільної згоди врегулювати питання ремонту автомобілів наступного дня без виклику працівників поліції.

Однак, через незначний проміжок часу водій ОСОБА_3 до ОСОБА_1 зателефонував та сказав, що він передумав, бо у нього є страховка, тому зазначив про намір розбиратися з поліцією. Опісля, також йому зателефонували працівники поліції та повідомили, що їх викликано громадянином ОСОБА_3 на місце ДТП за участі його автомобіля. Так, патрульні прибули за його місцем проживання для того, щоб оглянути транспортний засіб, він розповів поліцейським про всі йому відомі обставини пригоди та погодився поїхати на місце пригоди для оформлення схеми ДТП.

ОСОБА_1 , наголошує, що наміру порушувати будь-які Правила дорожнього руху не мав. Алкогольний напій, який ним було вжито ввечері 26 грудня 2023 року у період перебування вдома (автомобіль був припаркований біля будинку на парковці), він випив тільки через те, що на той момент не вважав себе водієм, більше не планував сідати цього дня за кермо транспортного засобу та не усвідомлював, що на нього можуть поширюватися, вимоги та обов`язки, які ставляться до учасників дорожнього руху. Просить провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

26.02.2024 від адвоката Ігнатенка С.С. надійшло клопотання про виклик свідка ОСОБА_3

06.03.2024 від адвоката Ігнатенко С.С. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копію постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2024 по справі №308/1981/24, якою на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

У судовому засіданні від 07.03.2024 було допитано у якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що у вказаний у протоколі дату та час, відбулося ДТП. Так, він та інший учасник події залишаючись на місці обмінялися номерами телефону, та домовилися усе вирішити на наступний день. Однак потім ОСОБА_3 викликав поліцію, та працівники УПП склали протокол, звернувся в поліцію, оскільки у нього наявна страховка.

ОСОБА_3 зауважив що ОСОБА_1 , в момент коли мала місце дорожньо-транспортна пригода не перебував у стані сп`яніння, жодних ознак алкогольного сп`яніння він у нього не бачив, запах алкоголю не було чутно, та про те, хто винний вони домовилися спочатку.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

В судовому засіданні адвокат Ігнатенко С.С. просив при ухваленні судового рішення врахувати усі обставини та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що суд повинен своєчасно, повно, всебічно та об`єктивно з`ясовувати обставини справи. Для правильного вирішення справи необхідно, щоб були дотримані вимоги щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 256 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка вчинила правопорушення, має право подати пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підпису. Власноручно викладені цією особою пояснення та зауваження додаються до протоколу, про що до нього вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення та/або зауваження. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дати пояснення і підписати протокол у ньому робиться запис про це. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обв`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідност.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №034016 від 26.12.2023 року зазначено, що 26.12.2023 року о 18 год. 35 хв. в м. Ужгород, вул. Верховинська, 31 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Skoda Kodiaq днз НОМЕР_1 став учасником ДТП, після чого самовільно до проведення відповідного медичного огляду вжив алкогольні напої (горілку). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився о 20 год. 15 хв. В м. Ужгород, вул. Верховинська, 31, чим порушив вимоги п. 2.10 Є ПДР за що відповідальність передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.10 є ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до ч. 4 ст. 130 КУпАП, передбачено відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як вбачається з диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає саме за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду.

Так, з матеріалів справи встановлено що ОСОБА_1 , був учасником ДТП. Також встановлено, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_3 , якого постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2024 року (справа № 308/1752/24) визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

При розгляд справи також встановлено, що постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. Так, закриваючи провадження у вказаній справі суддя встановив, з пояснень сторін, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, учасники такої зупинилися, а в подальшому домовившись про компенсацію витрат та обмінявшись номерами мобільних телефоні роз`їхалися, однак у подальшому винуватець ДТП ОСОБА_3 , з метою оформлення страхового випадку викликав працівників поліції, які і запровадили протокол відносно ОСОБА_1 .

При цьому у постанові зазначено про відсутність в матеріалах справи будь-яких докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно залишив місце пригоди, оскільки в останнього не було умислу приховувати факт ДТП, так як він є у даній ситуації потерпілим.

Враховуючи дані обставини події, а саме те, що у ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, суд дійшов висновку про відсутність в його діях і суб`єктивної сторони правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами, та дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП в діях ОСОБА_1 ..

В даному випадку предметом розгляду є матеріали протоколу складеного відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 130 КУпАП.

В ході розгляду справи у судовому засіданні було досліджено відеозапис з боді-камери поліцейського. Так, встановлено, що працівники патрульної поліції прибули за місцем проживання ОСОБА_1 , оглянули його транспортний засіб та встановили наявність на ньому механічних пошкоджень. Разом із тим, ОСОБА_1 , неодноразово повідомив їм про обставини ДТП та про те, що між ним та винуватцем ДТП досягнуто домовленості щодо відшкодування шкоди, та що він не покидав місця ДТП. Зазначив, ОСОБА_1 , і про те, що після настання дорожньо-транспортної пригоди він зупинився на місці та перебував там деякий час, разом із іншим учасником ДТП були оглянуті їх автомобілі, останній визнав свою вину та зазначив що відшкодує завдані ним збитки. Лише після того ОСОБА_1 , поїхав з місця ДТП у справах. ОСОБА_1 , зазначив що випив горілки, уже після того, як приїхав додому. Про те, що йому не можна вживати алкоголь не знав. Зазначив, що проходити огляд він не буде оскільки сам повідомив що вживав горілку.

Згідно з п. 8 ч. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Разом із тим, наведені вище норми передбачають заборону (п.2 10є ПДР) та відповідальність за порушення такої (ч.4 ст. 130 КУпАП), коли водій що став учасником ДТП вживав алкогольні напої після настання дорожньо-транспортної пригоди та до проходження медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння.

Таким чином матеріалами справи має бути встановлено наявність у особи такого обов`язку як проходження відповідного медичного огляду та умисел на вживання особою попри відомий їй обов`язок пройти відповідний медичний огляд, в даному випадку алкоголю до проходження медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 став учасником, не винуватцем ДТП, у його діях також судом встановлено відсутність складу і адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Натомість, з матеріалів справи не встановлено наявність обставин які б вказували на обов`язок ОСОБА_1 , на проходження медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння. Доказів того, що внаслідок ДТП є постраждалі, або існування інші обставини що породжували б обов`язкове проходження огляду ОСОБА_1 , з метою встановлення стану сп`яніння, матеріали справи не містять.

Слід зауважити, що про намір викликати працівників поліції винуватцем ДТП Дрогобецьким М. було повідомлено ОСОБА_1 вже після того, як він покинув місце ДТП, більше того, на той момент він уже перебував вдома та з урахуванням пояснень вже вжив алкоголь.

Вказані обставини у судовому засіданні від 07.03.2024 підтвердив і винуватець ДТП ОСОБА_3 .. Зазначивши зокрема, що спочатку вони домовились хто винний та дійшли згоди вирішити усе наступного дня, обмінялися телефонами. Однак він повідомив про ДТП поліцію, уже після того як ОСОБА_1 поїхав у справах, про шо повідомив і ОСОБА_1 пізніше у телефонній розмові. При цьому ОСОБА_3 будучи допитаним в судовому засіданні зазначив, що жоден з учасників події не перебував в стані алкогольного сп`яніння, запаху алкоголю він не чув від ОСОБА_1 ..

Для притягнення особи до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, слід враховувати, що об`єктивна сторона цього правопорушення ставить в обов`язок особи за участю якої сталася дорожньо-транспортна пригода не вживати алкоголь, наркотики, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення полягає у наявності прямого умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Встановлені в ході розгляду даної справи обставини, зокрема пояснення ОСОБА_1 , покази ОСОБА_3 , встановлені обставини постановою суду про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, свідчать про те, що після дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки після такої події, з урахуванням досягнення між такими домовленостей на місці пригоди, а саме про відшкодування завданої шкоди, та відсутності осіб, що загинули або травмовані, поліцію для фіксування факту пригоди не викликали.

При цьому, виклик поліції був здійснений винуватцем ДТП ОСОБА_3 вже через тривалий час з метою оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди для отримання страхових виплат, після того, як всі учасники події покинули місце ДТП.

Оцінюючи доводи правопорушника, суд бере до уваги, що діючим законодавством не передбачено, що для оформлення дорожньо-транспортної пригоди за відсутності осіб, що загинули або травмовані потрібно обов`язково залучати органи Національної поліції, беручи до уваги, що учасники змогли домовитись про відшкодування матеріальних збитків.

До того ж, суд зауважує, що працівники патрульної поліції прибули на виклик після спливу двох годин з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В цей час ОСОБА_1 вже перебував вдома, за згодою учасників ДТП залишивши місце події та вважав, що питання про вирішення відшкодування збитків за вчинене ДТП було узгоджено у добровільному порядку.

Таким чином, проаналізувавши наведене вище, суд приходить до висновку, що диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за умисні дії, які полягають у вживанні алкоголю особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суд виходить з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. При цьому це має здійснюватись у належний спосіб та межах встановлених законом строків.

Відповідно до ч.ч. 2,3,5,6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КупАП не є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» /рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12/ ЄСПЛ визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, суд приходить до висновку, що винуватість водія ОСОБА_1 за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена і не підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим КУпАП.

За наведеного, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що в діях громадянина ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а саме: вживання алкогольних напоїв водієм, який був учасником дорожньої транспортної пригоди, не дочекавшись приїзду працівників поліції, з метою проведення медичного освідування, тобто порушення ним вимог пп «є» п.2.10 ПДР України, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №034016 від 26.12.2023 року висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Судом враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , досягли згоди про відшкодування збитків, які виявилися мінімальними, причому ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_1 , що не викликатиме поліцію і не наполягає на складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, ОСОБА_1 вважав інцидент вичерпаним і взагалі не очікував, що буде викликано працівників поліції, відтак, добросовісно не сприймав ситуацію в тому напрямку, що йому необхідно утриматися від вживання алкоголю до появи працівників поліції.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження факту вживання ОСОБА_1 алкоголю. Разом з тим, огляд особи не проводився, у зв`язку із його відмовою від проходження такого, сам ОСОБА_1 вказував та не заперечував вживання алкоголю та відмову від проходження медичного огляду.

Крім того, матеріали справи не містять також належних та достатніх доказів - показів свідків, відеозаписів, тощо, що підтверджують вживання ОСОБА_1 26.12.2023 року о 18 год. 35 хв. в м. Ужгород, вул. Верховинська, 31 алкогольних напоїв після вчинення ДТП за його участю (як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення).

Сам по собі факт визнання ОСОБА_1 вживання ним алкоголю, не може бути єдиним та достатнім доказом вказаного та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідних доказів для доведення вини особи поза розумним сумнівом. Крім того, під час спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції вказував, що вважав вичерпаним інцидент з винуватцем події, тому працівників поліції вони не викликали, та у його діях був відсутній умисел щодо вживання алкоголю саме з приводу ДТП, позаяк він не допускав, що через значний проміжок часу до нього приїдуть працівники поліції з приводу ДТП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому правопорушення за вказаною статтею 26.12.2023 року о 18 год. 35 хв. в АДРЕСА_2 , а сам протокол складений 26.12.2023 року о 20 год. 28 хв., тобто через 2 години після вчинення правопорушення.

Разом з тим, заборона для водія вживати алкоголь в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена часом прибуття працівників поліції на місце пригоди, оформлення ними відповідних матеріалів та, в разі необхідності, проведення уповноваженою особою медичного огляду водія з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Судом було встановлено, що учасники ДТП домовилися мирним шляхом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 не залишив місця ДТП, не переконавшись, що винуватець ДТП має намір на відшкодування збитків (з огляду на пояснення учасників події транспортний засіб мав незначні пошкодження), та не мав до ОСОБА_3 інших претензій, відомостей про наявність будь яких ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 під час самої події не має, самі учасники події не вважали наявними підстав обов`язок виклику працівників поліції за характером вчиненого ДТП з урахуванням відсутності осіб, що загинули або травмовані, тобто ОСОБА_1 не мав умислу уникати відповідальності, тому дії ОСОБА_1 з приводу вживання алкогольних напоїв через дві години після вчинення ДТП та після досягнення домовленості із винуватцем ДТП щодо відшкодування матеріальної шкоди, не містять у собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини, свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 , об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи, що достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не встановлено, суд дійшов до висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідно до вимог ст.245 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне вирішення справи, зважаючи на неодноразові виклики інспектора, який працює поліцейським, та вжиті всі можливі заходи із вказаного питання, суд вважає, що розгляд справи можливо завершити на підставі наявних доказів.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

При цьому, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, застосовуючи закріплений вст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суд дійшов переконання, що провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош