ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 669/64/23

Провадження № 33/4820/142/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому з участю секретаря Мельничук К.С., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, на даний час військовослужбовця,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

За постановою суду встановлено, що 14 січня 2023 року о 07 год. 15 хв. ОСОБА_1 в смт. Білогір`я по вул. Ринкова керував транспортним засобом Ford Transit державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Білогірського районного суду від 08 січня 2024 року скасувати, прийняти нову, якою провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та формальним, оскільки справа розглянута у його відсутність та відсутність його захисника, чим позбавлено його права дати пояснення, подавати докази по справі, чим порушено його право на захист.

Вказує, що відеозапис події, та на який посилається суд, як на основний доказ в обґрунтування свого рішення, жодним чином не підтверджує його винуватість в інкримінованому правопорушенні, оскільки відеозапис є обривистим, з якого незрозуміло хто з працівників поліції проводив огляд водія, неможливо встановити місце події, ідентифікувати осіб, між якими відбувається розмова, невідомо чи були присутні свідки події.

Крім того, вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис даної події.

Апелянт наголошує і на тому, що в справі немає документального підтвердження правомірності зупинки водія. Тому, в даному випадку має місце неправомірність і безпідставність зупинки поліцейським водія, що суперечить ЗУ «Про дорожній рух» й ПДР, і є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані , в тому числі процедура огляду водія, неправомірними.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 та його захисник Кучерук Т.М., будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. На адресу апеляційного суду захисник Кучерук Т.М. надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАп без його участі та участі ОСОБА_1 , подану апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

За таких обставин, визнаю можливим справу розглянути без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, оскільки перешкод для такого розгляду, визначених ч. 3 ст. 268 КУпАП, немає.

Мотиви суду

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №167241 від 14.01.2023 року, з якого вбачається, що 14 січня 2023 року о 07 год. 15 хв. ОСОБА_1 в смт Білогір`я по вул. Ринкова керував транспортним засобом Ford Transit державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат тесту -0,47 проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», у зв`язку із виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота); результат огляду проба позитивна 0,47 проміле;

- роздруківки тесту «Drager Alcotest 6810», згідно якої результат тесту на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 позитивний 0,47 проміле;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП «Білогірська БПЛ» від 14.01.2023 року;

- відеозаписів з нагрудних камер відеоспостережень працівників поліції, на яких зафіксовано факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest з результатом тесту 0,47 проміле.

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, є надуманими, і спростовуються наведеними доказами.

Щодо доводів ОСОБА_1 про розгляд судом першої інстанції справи з істотним порушенням його процесуальних прав, то апеляційної суд вважає їх безпідставними, оскільки на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Статтею 277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Апеляційний суд констатує той факт, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про слухання справи, однак неодноразово подавав заяви про відкладення слухання справи. Апеляційний суд також виходить з того, що виходячи з положень ст. 268 КУпАП участь особи яка притягається до адміністративно відповідальності за ст. 130 ч.1 КупАП в судовому засіданні не є обов`язковою.

Крім того, відсутність ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в порядку ст. 268 КУпАП, на думку апеляційного суду, не було перешкодою для судового розгляду у його відсутності, адже інтереси ОСОБА_1 в суді представляв захисник адвокат Кучерук Т.М., який також був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Перебування ОСОБА_1 на військовій службі не позбавляє його можливості надати суду письмові пояснення та заперечення проти обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості висловити свої доводи щодо обставин провадження, висловлювати правову позицію в ході апеляційного перегляду провадження. Сторона захисту надала апеляційному суду заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу в їх відсутності, підтримали апеляційні вимоги.

Апеляційний суд відкидає апеляційні вимоги захисту в частині того, що відеозапис події не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у вчиненому правопорушенні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на такому зафіксовані відеозаписи із нагрудної відеокамери працівників поліції. Дані відеозаписи взаємодоповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини справи.

Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

А тому, місцевий суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис події, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Отже, незазначення технічних характеристик технічних засобів, за допомогою яких формується відеозапис з місця події, який додається до протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою вимогою при його складанні.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порядку ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозаписах. Порушень вимог ст.256 КУпАП не встановлено, а відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі обставин, судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що працівниками поліції було безпідставно зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, Указом Президента України в Україні введений воєнний стан, який діє на даний час. Згідно п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби, зокрема, і в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду виїзду.

Пунктом 3 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати чи зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Рішення, за яким автомобіль може бути зупинений, базується на випадковому виборі, виклику підозри, даних розвідки.

Як вбачається із матеріалів провадження, транспортний засіб марки Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції в смт. Білогір`я по вул. Ринкова для перевірки документів та законності можливого незаконного перевезення багажу.

За таких обставин, під час воєнного стану та здійснення активних військових дій в державі, на переконання апеляційного суду поліцейські мали право зупинити автомобіль ОСОБА_1 та жодним чином, вчинивши такі дії не порушили його прав та законних інтересів.

На переконання суду, чинне законодавство не позбавляє працівників поліції права на вибіркове зупинення та перевірку транспортних засобів під час військового стану, що є в даному випадку.

Отже, судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАПу виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.293, 294 КУпАП, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя: