ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 березня 2024 рокуСправа №: 695/999/24
Номер провадження 3/695/780/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління СБ України в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , офіцера резерву взводу 319 запасної роти 118 ОБТрО (військова частина НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 8 від 28.02.2024 року встановлено, що у ході виконання службових обов`язків майор ОСОБА_1 , порушив вимоги статті 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» (далі Закон) та пунктів 11, 13, 14, 34, 35, 38 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 736 (далі постанова 736).

Зокрема, за наданою Управлінню СБ України в Черкаській області інформацією (лист 6 відділу 8 управління ДВКР СБ України від 26.02.2024 № 17/8/6-779дск), майор ОСОБА_1 здійснює зберігання документальних матеріалів у сфері оборони (наказ Головнокомандувача Збройних Сил України № 8дск, вимога командира в/ч НОМЕР_2 від 21.11.2022 №3462дск), що мають гриф обмеження доступу «Для службового користування», на власному телефоні Redmi 12 підключеного до мережі Інтернет, а також флеш носії із серійним номером № НОМЕР_3 , який не зареєстрований відповідним чином у службі діловодства в/ч НОМЕР_2 , не пройшов спеціального дослідження у складі об`єкта (автоматизованих систем) для обробки службової інформації та використовується для роботи іншими військовослужбовцями в/ч НОМЕР_2 не допущеними до роботи з інформацією з обмеженим доступом.

Зазначений факт також підтверджено матеріалами службового розслідування від 21.02.2024 № 925дск, проведеного стосовно майора ОСОБА_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 15.02.2024 № 122, та свідчить про те, що безвідповідальне ставлення названої особи до роботи із службовою інформацією призвело до розголошення ним такої інформації особі, яка не мала повноважень на ознайомлення з нею, та своїми діями він створив передумови до витоку її в неконтрольований обіг через мережу Інтернет.

Викладене вказує на те, що майор ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 212-5 КУпАП (порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зібрану у процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, що призвело до розголошення такої інформації).

У судове засідання ОСОБА_1 не з"явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-5 ч.1 КУпАП визнає повністю, щиро кається, просив справу розглянути у його відсутність.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 212-5 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зібрану у процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, що призвело до розголошення такої інформації.

Тобто, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається в порушенні зазначеного порядку, яке призвело до розголошення такої інформації.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що майор ОСОБА_1 звільнений з посади начальника продовольчої служби логістики в/ч НОМЕР_2 та призначений офіцером резерву взводу 319 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягами з наказів командира в/ч НОМЕР_2 від 18.08.2023 № 216 та від 26.09.2023 № 300, а також службовою характеристикою, виданою ТВО командира 319 запасної роти в/ч НОМЕР_2 сержантом ОСОБА_2 від 21.02.2024.

З огляду на зазначене встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП та зобов`язаний знати вимоги Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову таємницю, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 736, та «Переліку відомостей ЗСУ, що становлять службову інформацію», затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22.11.2017 року № 408.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді та підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 8 від 28.02.2024 року; витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 122 від 15.02.2024 «Про призначення службового розслідування»; актом службового розслідування, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 від 21.02.2024; витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 (з основної діяльності) № 60 від 21.02.2024 «Про завершення службового розслідування»; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями військовослужбовця ОСОБА_2 від 15.02.2024.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії кваліфіковані правильно, оскільки останній, являючись посадовою особою військової частини, порушив порядок зберігання інформації, що містить службову таємницю, у сфері оборони країни, що призвело до розголошення такої інформації.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , суд визнає щире каяття та повне визнання своєї вини.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, майнового стану, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 212-5 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 23, 33, 40-1, 212-5, 221, 276, 283,284 КУпАП, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-5 КУпАП та призначити адміністративне стягненняу виді штрафу в дохід держави у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн. 00 коп.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бойко Н.В.