П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з УПП в Закарпатській області ДПП, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , за ст. 173 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу серії АПР 18 №065169 від 04.10.2023 вбачається, що 04.10.2023 о 13 год. 40 хв. в м. Ужгород, вул. Верещагіна, 16, гр. ОСОБА_1 , будучи на території відділення «Нова Пошта №1» висловлювався нецензурною лайкою, будучи в громадському місці чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Від адвоката ОСОБА_1 Сидоренко Д.В., надійшли заперечення на протокол про адміністративне правопорушення. Так, адвокат вказує на те, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який міг би свідчити, що дійсно ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення. У запереченнях міститься посилання не ст.ст. .251, 252,255 КУпАП, на постанову Верховного Суду України, у справі 524/5741/16-а.

Адвокат ОСОБА_1 Сидоренко Д.В., просить визнати невинним у вчинені інкримінованого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та його адвокат Сидоренко Дмитро Вадимович, у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому згідно заперечень поданих адвокатом, просить розгляд справи здійснювати без його та ОСОБА_1 участі.

За наведеного вважаю за можливе розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить наступного висновку.

З протоколу серії АПР 18 №065169 від 04.10.2023 вбачається, що 04.10.2023 о 13 год. 40 хв. в м. Ужгород, вул. Верещагіна, 16, гр. ОСОБА_1 , будучи на території відділення «Нова Пошта №1» висловлювався нецензурною лайкою, будучи в громадському місці чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 , ознак вчинення адміністративного правопорушення до матеріалів справи додано окрім протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт працівника поліції, за чиїм викликом на місце прибули працівники УПП в Закарпатській області ДПП, а також посянення ОСОБА_1 .

У рапорті потерпілий поліцейський начальник сектору ЮП УПР ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції Курта А.Ю., вказує на те, що у вказаний в протоколі день та місці незнайомий йому громадянин голосно лаявся, говорив по телефону, на зауваження потерпілого, зазначив, що може говорити що завгодно.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , з протоколом не згоден, йому ненадані докази скоєння адміністративного правопорушення, йому не роз`яснено процесуальні права, протокол складено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що він у вказаний у протоколі день ішов вулицею та розмовляв по телефону, до нього підійшов працівник поліції та вимагав припинити розмову, зазначає що вимогу виконав, після чого прибув наряд поліції, якому він надав своє пояснення.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Статтею 173 КУпАП встановлено відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Для визначення поняття громадський порядок суд виходить із загальноприйнятого тлумачення цього поняття та встановленої судової практики про те, що громадський порядок - це стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною статтею, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття "інші подібні дії" слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст. 1 Закон України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення"» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення, громадським місцем є частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Зазначені у протоколі обставини не доведені належними та допустимими доказами.

Також протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо свідків вчинення адміністративного правопорушення та відсутні пояснення таких в матеріалах справи.

Щодо наявного у матеріалах справи рапорту поліцейського який згідно протоколу про адміністративне правопорушення вказаний як потерпілий ОСОБА_2 , то відповідно до постанови Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а, КАС ВС дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Так, зі змісту відеозапису, вбачається, що на ньому зафіксовано власне складання протоколу про адміністративне правопорушення. Однак доказів які б підтверджували саме вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме те що він висловлювався нецензурною лайкою у громадському місці відсутні. Натомість ОСОБА_1 , зазначив, що відійшов подалі від людей, не кричав, а голосно говорив, емоційно, однак «не матюкався».

Будь-які інші докази, які б вказували на посягання громадського порядку та спокою громадян, при вчиненні правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись самостійним, беззаперечним та достатнім доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Обставини викладені в ньому повинні бути перевірені іншими доказами, які б підтверджували винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №177/525/17.

Враховуючи вищевикладене слід зазначити, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вищевказані рішення ЄСПЛ, які, згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», обов`язкові і для працівників Національної поліції, як вказано вище протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , який визначає межі судового розгляду і є доказом по справі, всупереч вимог ст. 256 КУпАП, не містить відомостей стосовно об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, щодо зазначення конкретного факту порушення ОСОБА_1 громадського порядку та спокою громадян та відсутні такі суб`єктивні ознаки правопорушення, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні дані, які б свідчили про те, що 04.10.2023 ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на порушення громадського порядку та спокою громадян саме з хуліганських мотивів, наявність таких мотивів у діях ОСОБА_1 не встановлена. А тому суд приходить до висновку про відсутність в діях особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги заперечення адвоката ОСОБА_1 Сидоренка Д.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а тому справу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 173 КУпАП слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 173, 283, 274, 284, 285 КУпАП,-

п о с т а н о в и в

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош