Єдиний унікальний номер судової справи 477/2804/23
Номер провадження 33/812/144/24 Головуючий у місцевому суді: Глубоченко С.М.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №414582, який надійшов на розгляд до Жовтневого районного суду Миколаївської області та був складений 05 вересня 2023 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 05 вересня 2023 року близько 13 год. 30 хв. в Миколаївській області, на автодорозі М-14, 98 км., біля села Нечаяне, керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого, здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду, та в свою чергу продовжив рух та допустив зіткнення з напівпричепом марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , далі транспортний засіб автомобіль марки ГАЗ продовжив рух та здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Не погодившись із судовим рішенням, 21 лютого 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2024 року та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови лише 19 лютого 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У судове засідання апеляційного суду, призначене на 26 березня 2024 року, особа, яка звернулась з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та інші учасники ДТП не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що сторони судом своєчасно сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження без їх участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Так, враховуючи те, що справа про адміністративне правопорушення перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання щодо дотримання особою, яка звернулась до суду із апеляційною скаргою, порядку оскарження та строків подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови судді місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п.22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілою стороною протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене ч.2 ст.294 КУпАП, надає особі, яка бажає оскаржити судове рішення, достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

При цьому, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» п.27, та «Трух проти України»).

За матеріалами даного провадження встановлено, що справа неодноразово призначалась в суді першої інстанції, зокрема: на 26 жовтня 2023 року, 14 листопада 2023 року, 28 листопада 2023 року, 04 грудня 2023 року, 20 грудня 2023 року, 01 лютого 2024 року (а.с.23,36,41,47,79 зворот,103).

Так, у судовому засіданні від 01 лютого 2024 року приймали участь особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шилов В.Ю. Після закінчення розгляду справи по суті о 14 год. 03 хв. районний суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, попередньо повідомивши, що текст судового рішення буде проголошено цього ж дня о 15 год. 00 хв. (а.с.111а 113).

За такого, особі, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 було достеменно відомо про винесення постанови відносно нього саме 01 лютого 2024 року.

На оголошення постанови 01 лютого 2024 року о 15 год. 00 хв. особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шилов В.Ю. не з`явились (а.с.121).

Постановою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 мав право оскаржити вищевказану постанову протягом 10 днів з дня винесення постанови тобто по 12 лютого 2024 року включно (10 та 11 лютого 2024 року вихідні дні).

Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції лише 21 лютого 2024 року.

Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був обізнаний про винесення оскаржуваної постанови 01 лютого 2024 року, та міг звернутися з апеляційною скаргою до суду в строки, передбачені КУпАП, тобто до 12 лютого 2024 року включно (протилежного судом не встановлено).

Крім того, будучи обізнаним про призначене на 01 лютого 2024 року о 15 год. 00 хв. оголошення постанови суду та не з`явившись у судове засідання (поважних причин неявки не зазначено), ОСОБА_1 самостійно позбавив себе можливості ознайомитись зі змістом цієї постанови у день її винесення.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 у скарзі не зазначає.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні дані про те, що особа, яка подає апеляційну скаргу, приймала участь у судових засіданнях суду першої інстанції, та була обізнана про ухвалення судом постанови від 01 лютого 2024 року, а також зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КУпАП строку. При цьому, обставини, на які посилається особа, яка подає апеляційну скаргу, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Доводи щодо дати ознайомлення з постановою суду, як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі або ознайомлення з її змістом у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За такого, оскільки апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не містять обґрунтування, як саме зазначені апелянтом обставини унеможливили вчасне оскарження постанови судді, то суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вирішує інші клопотання у справі та не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.

Отже, відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова