Справа № 162/1068/23 Провадження №33/802/188/24 Головуючий у 1 інстанції:Савич А. С.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Стретович І.С., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Стретович Інни Сергіївни на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, який має на утриманні троє неповнолітніх дітей, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що:

- він07 грудня 2023 року о 03 год. 44 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 м.Луцьку по вул.Арцеулова, 1, здійснюючи рух заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мерседес Бенз А160», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження;

- разом з тим, він же будучи причетним до вказаної ДТП, залишив місце пригоди.

Такими діями ОСОБА_1 порушив п.п.10.9, 2.10 (а) ПДР України і такі кваліфіковано за ст.122-4, ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді,захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Стретович І.С. подала апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною. Зазначає про те, що ОСОБА_1 не заперечує факту його перебування в час і місці, зазначеному у протоколі. Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що 07.12.2023 о 03:44 год. в м.Луцьку по вул.Арцеулова, 1, ОСОБА_1 порушив п.10.9 ПДР України. На доданому потерпілою відеозаписі взагалі не видно будь-якого ДТП, як і взагалі порушень п.10.9 ПДР України зі сторони інших транспортних засобів. Пізніше потерпіла надала суду і фотознімки пошкодженого транспортного засобу, однак такі не були долучені до матеріалів справи працівниками поліції. Тобто вважає, що в матеріалах справи відсутні докази фіксації працівниками поліції пошкодження транспортного засобу потерпілої ОСОБА_2 будь якою особою. За цими фотознімками також неможливо встановити та ідентифікувати модель транспортного засобу, його власника, причини виникнення пошкодження, а також дату фіксації пошкодження. Окрім того, пошкодження транспортного засобу працівниками поліції не фіксувались. Захисник переконана, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП.

Також зазначає, що працівниками поліції не було зафіксовано на відеозапис факт оформлення адміністративних матеріалів, у тому числі під час відібрання пояснень у ОСОБА_1 , що підтвердило б дотримання поліцейськими прав і свобод останнього.

Окрім того вказує, що при встановленні транспортного засобу, який зник з місця ДТП, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксації. Однак, матеріали справи таких відомостей взагалі не містять, оскільки цього зроблено не було. Це свідчить про порушення працівниками поліції процедури збору доказів у даній справі, що фактично мало б слугувати необхідністю повернення матеріалів на доопрацювання.

Також зазначає про те, що ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції жодного разу не висловився проти відшкодування збитків у разі доведеності його вини. У разі встановлення його винуватості ОСОБА_1 відшкодує потерпілій понесені нею збитки.

Крім того, зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 на цілий рік фактично змусить його залишитися в с.Седлище, де працевлаштування є проблематичним. Майже усі працездатні чоловіки шукають роботу в інших населених пунктах для того аби утримувати сім`ї. Він має відстрочку від мобілізації, оскільки є багатодітним батьком. Право керування транспортним засобом йому вкрай необхідне для забезпечення потреб сім`ї. Тому захисник вважає, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_1 доцільним і правильним буде застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., яке буде пропорційним стягненням до вчиненого, що може бути застосоване в даному випадку.

Посилаючись на вищенаведене, захисник просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 , - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП. У разі доведеності винуватості ОСОБА_1 , змінити адміністративне стягнення на штраф в межах санкцій, передбачених у ст.ст.122-4, 124 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду, не подавав. А тому, апеляційний суд враховуючи положення ст.268 КУпАП вважає за можливе апеляційний розгляд проводити у відсутності цієї особи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Стретович І.С., яка апеляційну скаргу підтримала, потерпілу ОСОБА_2 , яка апеляційні доводи заперечила, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП за обставин викладених у постанові суду, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №418990 від 14.12.2023вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.10.9ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП, а відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №418989 від 14.12.2023, - порушення п.2.10 (а) ПРД України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.122-4 КУпАП.

Пунктом 10.9 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до п.2.10 (а) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а заст.122-4 КУпАП, - у залишенні водіями транспортних засобів місця ДТП, до якої вони причетні.

З аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР України вбачається, що відповідальність за ст.124 КУпАП може настати лише для учасника дорожнього руху, який порушив Правила дорожнього руху і внаслідок цього виникло пошкодження, зокрема транспортного (их) засобу (ів), а за ст.122-4 КУпАП, - за залишення учасником дорожнього руху місця ДТП, до якої він причетний.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, які йому інкримінується за ст.122-4 та ст.124 КУпАП не визнає. Водночас, вказує, що при складенні працівниками поліції протоколів щодо нього вину визнав, так як розгубився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Стретович І.С. вважає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів його винуватості, тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Проте, такі доводи сторони захисту до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначених адміністративних проступків, стверджується належним чином дослідженими та оціненими судом доказами, яким надана вірна юридична оцінка, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №418990 від 14.12.2023 за ст.124 КУпАП, з якого вбачається, що 07.12.2023 ОСОБА_1 порушив п.10.9 ПДР України, що призвело до вчинення ДТП у зв`язку із чим, зокрема автомобіль марки "Мерседес Бенз А160", номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №418989 від 14.12.2023 за ст.122-4 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в порушення п.2.10 (а) ПДР України 07.12.2023будучи причетний до ДТП, залишив місце події. Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- схемою місця ДТП від 07.12.2023в якій, окрім іншого зафіксовані місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортного засобу - автомобіля марки "Мерседес Бенз А160", номерний знак НОМЕР_2 після ДТП, характер механічних пошкоджень цього транспортного засобу, який підписаний фактичним користувачем цього транспортного засобу ОСОБА_2 (потерпіла);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07.12.2023, наданих працівникам поліції, в яких вона зазначила, що 05.12.2023 близько 15:00 год. вона припаркувала автомобіль марки "Мерседес Бенз А160", номерний знак НОМЕР_2 біля ЖК на вул.Арцеулова, 1, а 07.12.2023 о 09:00 год. виявила його з пошкодженнями на передніх лівих дверях та лівому дзеркалі заднього виду;

Такі пояснення ОСОБА_2 підтвердила в суді. Окрім того, пояснила, що ОСОБА_1 перед першим судовим засіданням в суді першої інстанції телефонував до неї і не заперечував, що саме він «зачепив» її автомобіль. Після цього, вона оцінила завдані збитки на офіційному сервісі «Волиньавто», про що надіслала ОСОБА_1 копію розрахунку. Він спочатку повідомив, що добровільно відшкодує завдані збитки та допоможе відремонтувати автомобіль, однак у подальшому відмовився.

- фотознімками автомобіля марки "Мерседес Бенз А160", який має механічні пошкодження передніх лівих дверях та лівому дзеркалі заднього виду;

- рапортом працівника поліції від 07.12.2023.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП доводиться і відеозаписом з камери спостереження, яка встановлена на одному з приміщень поблизу місця події, де відбулась ДТП. З цього відео, окрім іншого вбачається, що дійсно мав місце наїзд легковим автомобілем задньою частиною на інший легковий автомобіль в ліву частину, який був припаркований. Водій автомобіля, який рухався, після удару призупинився, вимкнув світло фар, однак через деякий час (декілька хвилин) ввімкнувши їх, залишив місце події на транспортному засобі.

При цьому, як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 та наданих ним в суді першої інстанції, він фактично не заперечив той факт, що у час і місці скоєння ДТП він перебував за вищевказаною адресою на своєму автомобілі, яким керував.

Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі із наявними у ній доказами в їх сукупності, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 та відповідно пошкодженням транспортного засобу. Погоджується суд апеляційної інстанції із висновком суду про те, що ОСОБА_1 будучи причетним до вказаного ДТП, залишив місце події.

Таким чином, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та фактично відтворюють картину події, яка вказана у протоколах про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складів інкримінованих йому адміністративних правопорушень не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним, а матеріали справи містять докази, які підтверджують порушення ним ПДР України та відповідно вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП.

Так, твердження сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі про те, що відеозапис не містить інформації про зіткнення транспортних засобів, тобто ДТП, оскільки така на ньому міститься. З відеозапису видно як легковий автомобіль рухаючись заднім ходом в`їжджає в інший припаркований автомобіль. Як встановлено судом, транспортним засобом, який рухався був автомобіль марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який в суді першої інстанції підтвердив факт його перебування у час та місці вказаному у протоколах про адміністративні правопорушення.

Також цілком безпідставними є твердження сторони захисту про те, що працівниками поліції не зафіксовано пошкодження автомобіля ОСОБА_2 , оскільки такі зафіксовані у схемі ДТП. Крім того, потерпілою ОСОБА_2 до суду надано фотознімки автомобіля, на яких також зафіксовані пошкодження, які співпадають з тими, які описані в схемі ДТП та поясненнями останньої. Такі фотознімки є належними і допустимими доказами у справі в розумінні ст.251 КУпАП, так як містять фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи. Той факт, що такі фотознімки надані потерпілою безпосередньо в суді жодним чином не вказують про неможливість покладення їх в основу винуватості ОСОБА_1 , як про це вважає сторона захисту, оскільки наряду з іншими доказами в сукупності, ними доводиться винуватість останнього.

Не вважає апеляційний суд істотним порушенням вимог законодавства, що потягло б недопустимість доказів у справі, і той факт, що працівниками поліції не проводилось фіксування за допомогою відеозапису складення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Слід також зазначити, що при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи, поведінку винної особи у тому числі її ставлення до вчиненого, а також щодо відшкодування завданої шкоди потерпілій, та обґрунтовано на підставі ст.36 КУпАП визначив адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ст.122-4 КУпАП, як це передбачено положеннями ст.33 цього Кодексу.

При цьому, доводи апелянта про можливість призначення ОСОБА_1 більш м`якого адміністративного стягнення, а саме у виді штрафу із посиланням на те, що він транспортний засіб використовує для забезпечення сім`ї, дані про що відсутні у матеріалах справи, в даному випадку, не ґрунтуються на чинному законодавстві України про адміністративні правопорушення, а тому судом до уваги не приймаються як безпідставні.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення та можливості призначення адміністративного стягнення у виді штрафу, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

Законних підстав для скасування судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає. Відсутні також підстави для зміни судового рішення в частині застосованого адміністративного стягнення.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Стретович Інни Сергіївни залишити без задоволення, а постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року в даній справі, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк