ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Олар Е.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05.12.2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Згідно постанови суду, 11.11.2023 року приблизно о 23.15 год. ОСОБА_1 в м. Чернівці по проспекту Незалежності, 86, керував транспортним засобом марки «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 та адвокат Олар Е.М. подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, що слугувало підставою для зупинки транспортного засобу. Але в силу не співмірності розміру судового збору за оскарження постанови за ЄУНСС 727/12384/23 НП 33/822/801/23 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_2 порушення ПДР, останній був змушений сплатити штраф.

Вказували, що в матеріалах справи відсутні письмові докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в них немає підпису ОСОБА_1 . Також ОСОБА_1 не отримував направлення в ЧОНД та не був доставлений в цей медичний заклад.

Стверджували, що ОСОБА_1 висловив відмову поліцейському від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки не хотів щоб його огляд проводили за допомогою алкотестера «Драгер», однак поліцейські не роз`яснили апелянту, що він має право пройти освідування у закладі охорони здоров`я.

Вказували, що з відеозаписів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що працівник поліції із самого початку спілкування з ОСОБА_1 стверджував про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, однак не перевіряв наявність у нього вказаних ознак алкогольного сп`яніння. Також патрульні поліцейські не намагались встановити у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, не довівши законність зупинки ТЗ, патрульні поліцейські почали складати відносно ОСОБА_1 матеріали за ст. 130 ч.1 КУпАП.

На переконання апелянтів, патрульними не долучено до матеріалів справи доказів про порушення ОСОБА_1 ПДР, як особою, яка, начебто, керувала автомобілем, законних підстав для зупинки, і як наслідок пропонувати проходити огляд на стан сп`яніння.

Наголошували на тому, що з відеозаписів вбачається, що з автомобіля виходить інший чоловік, якого поліцейські не допитали на предмет того хто саме керував транспортним засобом, упереджено вирішивши, що водієм є саме ОСОБА_1 .

Апелянти посилались на не точності години, які записані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме час зупинки та час вчинення правопорушення.

Наголошували на тому, що ОСОБА_1 дійсно не бажав проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, оскільки не вважав себе причетним до керування автомобілем, а тому не хотів виконувати завідомо незаконні вимоги працівників поліції, також не довіряв об`єктивності даних приладу «Драгер» та не мав змоги пройти огляд в медичному закладі через небажання поліцейських доставити його в лікарню.

На думку апелянтів, направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а суд не має права самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка становить суть обвинувачення.

До початку судового розгляду ОСОБА_1 подав заяву про відкликання своєї апеляційної скарги.

Оскільки окрім ОСОБА_1 апеляційну скаргу в його інтересах подала також адвокат Олар Е.М., яка свою апеляційну скаргу не відкликала, підстав для закриття провадження у справі немає.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та адвокат Олар Е.М. повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду.

Перевіривши матеріали провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дотримався наведених вимог діючого законодавства та дійшов правильних висновків.

Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №444057 від 11.11.2023 року (а.с.1); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно якого у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів (а.с.3); відеозаписом, що міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильних висновків.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху України.

З постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.11.2023 року вбачається, що в цей день о 23.15 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Аudi S6» д.н.з. НОМЕР_2 займаючи одночасно дві смуги для руху та під час перестроювання не користувався зовнішніми покажчиками повороту, чим порушив вимоги п. 11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122 ч.2 КУпАП (а.с.4).

Зазначена постанова не була оскаржена ОСОБА_1 та набрала законної сили. А тому твердження апелянтів про незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є голослівними.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянтів, про те, що ОСОБА_1 не оскаржував вказану постанову у зв`язку із непомірною сумою сплати судового збору, оскільки з відеозаписів, що наявні в матеріалах справи вбачається, що після оголошення ОСОБА_1 постанови про накладення на нього стягнення за порушення ПДР, останній погодився із таким рішенням та запропонував на місці зупинки сплатити штраф. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно змісту відео файлів, ОСОБА_1 не заперечував керування ним транспортним засобом та порушенням ним Правил дорожнього руху.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то він має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, згідно вказаної норми Закону, працівник поліції, як уповноважена на те особа, виявивши ознаки сп`яніння у водія, має право вимагати пройти огляд на стан сп`яніння.

З відеозаписів, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки, на що водій відмовився. Також ОСОБА_1 відмовився проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_1 не мав змоги пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі, не відповідають дійсності, оскільки поліцейський пропонував ОСОБА_1 проти вказаний огляд в ЧОНД, але останній відмовився від його проходження.

Відмова водія ОСОБА_1 була зафіксована працівниками поліції на боді камеру та відео долучено до матеріалів справи.

У відповідності до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суд дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Що стосується доводів апелянтів про невідповідність зазначених годин в протоколі про адміністративне правопорушення, то вони є слушними, однак не спростовують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.

З урахуванням досліджених по справі доказів, вважаю, що прийняте судом рішення є законним та вмотивованим, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття провадження немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 та адвоката Олар Е.М. відмовити, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя