Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу захисника Ковальчука В.О. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП її звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито.

ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.135 КУпАП, а саме: у міському транспорті - тролейбусі 015 вчинив проїзд без квитка, чим порушив рішення виконавчого комітету Луцької міської ради «Про вартість проїзду в міському електричному транспорті (тролейбусі), якому на момент вчинення порушення виповнилося 15 років.

В поданій апеляційній скарзі захисник Ковальчук О.В. вважає постанову судді не незаконною. Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не сформульовано суті правопорушення. Також зазначає, що судом не надано оцінки доказам, які надані стороною захисту. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_1 та її захисник Ковальчук В.О. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, на адресу апеляційного суду подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.

Згідно ч.1 ст.184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст.184 КУпАП настає у разі вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Так, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вчиненні неповнолітніми особами від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Отже, суб`єктом правопорушень, визначених наведеною нормою закону, є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства».

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (із відповідними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.3 ст.184 КУпАП, як вчинення неповнолітніми особами від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП та з таким висновком погодився суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину повністю підтверджується доказами, які є в матеріалах справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №352781 від 16.09.2023 щодо ОСОБА_1 (а.с.1), письмовою заявою, поясненнями ОСОБА_4 та поясненнями ОСОБА_5 - контролерів-ревізорів від 15.09.2023, згідно яких при здійсненні перевірки тролейбуса 015 по маршруту 15а, було виявлено неповнолітніх пасажирів, які не оплатили проїзд і останнім було запропоновано оплатити. Двоє з них оплатили, а один почав застосовувати фізичну силу. Після чого було повідомлено маму неповнолітнього і здійснено дзвінок на лінію 102 та з`ясовано особу ОСОБА_6 та його матір - ОСОБА_1 (а.с.2-4).

Вищенаведені докази в їх сукупності, визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Доводи апелянта про те, що протокол щодо ОСОБА_1 не може вважатись належним та допустимим доказом є необґрунтованими, оскільки на думку апеляційного суду протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП (а.с.1).

Заяв та зауважень до вказаного протоколу від ОСОБА_1 не надходило (а.с.1).

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КУпАП підтверджується не лише одним згаданим протоколом, а сукупністю доказів у даній справі, а саме: письмовою заявою ОСОБА_4 (а.с.2), її письмовими пояснення (а.с.3), письмовими поясненнями ОСОБА_5 (а.с.4), копією рішення виконавчого комітету Луцької міської ради (а.с.6), а також письмовими поясненнями самої ОСОБА_1 , згідно яких її син їхав у тролейбусі 15А і не заплатив за проїзд (а.с.5).

Твердження апеляційної скарги про те, що місцевий суд не дав належної оцінки доказам, які були подані стороною захисту і які свідчать про належне виконання ОСОБА_1 обов`язку щодо виховання дитини, є безпідставними з огляду на таке.

Стороною захисту було подано звіт про використання електронного квитка.

Однак, даний звіт не підтверджує оплату проїзду ОСОБА_7 15 вересня 2023 року о 18:02 год у тролейбусі 15А. Згідно даних звіту, у ньому відсутні дані про оплату у вказану дату та час у тролейбусі 15А (а.с.25-27).

Також і сама ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 15.09.2023 зазначила, що її син не заплатив за проїзд (а.с.5).

Отже, вказаний документ жодним чином не спростовує сукупність доказів у даній справі, які підтверджують несплату за проїзд ОСОБА_8 15.09.2023 у тролейбусі №15А.

Що стосується інших долучених документів - це характеристика ОСОБА_3 , його похвальний лист, дипломи та запрошення на навчання (а.с.29-36), то вони хоча і мають місце, проте не спростовують сукупності доказів у даній справі, якими стверджується те, що ОСОБА_9 не заплатив за проїзд, а після виявлення контролером несплати, почав застосовувати щодо них фізичну силу (а.с.2-4).

При цьому, як убачається із оскаржуваної постанови, зазначені позитивні характеризуючи дані на ОСОБА_10 були взяті місцевим судом до уваги при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, так як її було звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП (а.с.42 зворот).

Також апеляційний суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що її син не скоював правопорушення, передбаченого ст.135 КУпАП, оскільки відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та не виносилась постанова, так як ці доводи вже були предметом розгляду судом першої інстанції і суд обґрунтовано не взяв їх до уваги.

Так, вимогами ст.12 КУпАП передбачено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і станом на 15 вересня 2023 року йому ще не виповнилось 16 років, а тому зважаючи на його вік та приписи ст.12 КУпАП, ОСОБА_9 не міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.135 КУпАП.

Проаналізувавши сукупність вказаних доказів, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Поряд з цим, суддя врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та зважаючи на мету адміністративного стягнення, буде достатнім застосувати до ОСОБА_1 усне зауваження зі звільненням від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, яке підтверджується доказами, наявними в матеріалах даної справи.

Підстав для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Ковальчука Василя Олександровича - залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов