КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Бурлака О.В.
Апеляційне провадження № 33/824/1025/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє захисник Бубела Андрій Миколайович, на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 122 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права у частині правозастосування ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП є помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах законодавства України.

Також, не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що всупереч висновків у постанові Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року, постановою Солом`янського районного суду міста Києва провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що Солом'янський районного суду міста Києва прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

До Київського апеляційного суду, 16 лютого 2024 року, надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

В своїх запереченнях вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а суд першої інстанції прийняв повністю обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні у Київському апеляційному суді брали участь ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Котова Ю.І., які підтримали свою апеляційну скаргу; захисник ОСОБА_2 - адвокат Бубела А.М., які підтримали свою апеляційну скаргу; ОСОБА_3 та його захисник - адвокат Проскурін В.Г., які заперечили проти апеляційних скарг.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , а також заперечень ОСОБА_3 , вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №023226 від 19 липня 2023 року, ОСОБА_3 о 12 годині 17 хвилин, в м. Києві по вул. Кільцева дорога, 100, керуючи транспортним засобом марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого змусив водія різко знизити швидкість та напрямок руху, тим самим створив аварійну обстановку, чим порушив вимоги п.2.3д, п.10.3 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закриваючи провадження у справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3 дійсно порушив п. 2.3д), п.10.3 ПДР України, разом з цим, такі дії не є порушенням, передбаченим частинами першою - четвертою ст. 122 КУпАП, та призвели не до аварійної ситуації, а безпосередньо до аварії, тому дії ОСОБА_3 не можуть бути кваліфіковані за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п 2.3 д) ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 10.3 ПДР України передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

За змістом ч. 5 ст. 122 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху ПДР України, що спричинило створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

З аналізу вищенаведених норм ПДР України та КУпАП вбачається, що відповідальність за ч. 5 ст. 122 КУпАП може настати лише для учасника дорожнього руху, який порушив ПДР України і внаслідок цього спричинив створення аварійної обстановки.

Факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, підтверджується доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №023226 від 19 липня 2023 року, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , рапортом від 03 листопада 2023 року.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Суд, у відповідності з положеннями ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 в повному обсязі виконані не були.

Судом першої інстанції залишено поза увагою постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року, в якій зазначено, що під час апеляційного розгляду справи, судом був викликаний та опитаний в судовому засіданні судовий експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5, який ознайомившись з письмовими матеріалами, наявними у справі, вказав, що у даній ситуації водій автомобіля «Renault Duster» ОСОБА_1 перебував у аварійній обстановці, спричиненою водієм ОСОБА_3 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_3 реалізувавши своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Створення аварійної обстановки - це обставини, що примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 допустив порушення ПДР України, що потягло створення аварійної ситуації, яка призвела до аварії, а саме: примусив іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_1 різко змінити швидкість, напрямок руху для забезпечення особистої безпеки та безпеки інших громадян, а тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.122 КУпАП.

Однак, суд ураховує, що ДТП сталось 19 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи вищевказане, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати. Провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП України про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко