1Справа № 335/809/24 3/335/443/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про накладення адміністративного стягнення

4 березня 2024 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.

07.01.2024 о 17:36 год. в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, пр. Соборний, 192, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ауді А4», д.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Порушення вчинене повторно протягом року, постанова серії БАВ 254255 від 10.12.2023 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п. 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України).

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду або про розгляд справи за його відсутності не надавав.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. ЄСПЛ в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і ЄСПЛ у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Адвокат особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Полулях С.Ю. під час розгляду справи заявив клопотання про направлення цієї справи відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП в провадження судді Шалагінової А.В., для об`єднання зі справою відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх спільного розгляду. Клопотання мотивоване тим, що до суду надійшли дві справи відносно ОСОБА_1 , вони розглядаються одним й тим самим органом, а їх розгляд взаємопов`язаний.

За таких обставин, та враховуючи, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді даної справи відповідно до статті 268 КУпАП не є обов`язковою, присутності під час розгляду справи захисника, суд вважав за можливе розглянути справи за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши клопотання адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу таких висновків.

Статтею 257 КУпАП передбачено, що протокол надсилається органу (посадові особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, у тому числі, статтею 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.3.44. Положення про автоматизовану систему документообігу суду раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються судові справи про адміністративні правопорушення щодо особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, якщо ці справи надійшли в один день. Згідно зі ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Встановлено, що справи відносно ОСОБА_1 надійшли в різні дні, ба більше в різні роки. Справа № 335/12686/23 надійшла до суду в 2023 році, а справа № 335/809/24 23.01.2024. Тому їх розподіл здійснювався в автоматизованому порядку, визначеному Положенню про автоматизовану систему документообігу суду.

Отже, справи відносно ОСОБА_1 не розглядаються одночасно одним і тим же органом (посадовою особою) в розумінні ст. 36 КУпАП, а розглядаються різними суддями Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, справа відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП вже розглядається тривалий час, а тому її передача лише призведе до затягування розгляду. Суд розцінює вказане клопотання як мету затягування розгляду справи та не ухвалення рішення у строк, визначений ст. 38 КУпАП. Також, адвокатом до клопотання не надано навіть копії протоколу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі якого суд міг би переконатися, що події відбувалися в один день та стосуються одних і тих самих подій.

Насамкінець суд зазначає, що КУпАП не передбачено процесуальної можливості суду надсилати справу для об`єднання іншому судді або суду.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання адвоката про направлення справи для об`єднання.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення достовірно підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 645791 від 07.01.2024, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керування таким засобом; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ № 254255 від 10.12.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн; рапортом поліцейського від 07.01.2024; довідкою з бази даних підсистеми «Адмінпрактика», відповідно до якої ОСОБА_1 має адміністративне стягнення від 10.12.2023 за ч. 2 ст. 126 КУпАП; витягом з архіву порушень; реєстраційною карткою на транспортний засіб; відеозаписом на лазерному оптичному диску.

Доказів того, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ № 254255 від 10.12.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, скасована або оскаржена, до суду не надано.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має права керування транспортними засобами.

Суд при накладанні стягнення враховує конкретні обставини по справі, ступінь суспільної небезпеки правопорушення.

Відповідно до статті 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, його майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у т.ч. зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно зі ст. 29 КУпАП конфіскований може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника.

З матеріалів справи випливає, що транспортний засіб «Ауді А4», д.н. НОМЕР_1 не перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , а належить ОСОБА_2 .

Отже, відсутні правові підстави для оплатного вилучення вказаного транспортного засобу.

Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 водійського посвідчення як до так і після складання протоколу про адміністративне правопорушення від 07.01.2024.

Відповідно до абз. 3 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 позбавлення права керування транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Слід зазначити, що роз`яснення, надані у вказаному Пленумі є застарілими та не відповідають сучасним правовим реаліям, дозволяючи порушникам уникати покарання.

Так, позбавлення права керувати транспортними засобами передбачено у санкції частини 5 ст. 126 КУпАП, якою передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП. Зазначене покарання не є додатковим чи альтернативним.

Додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 126 КУпАП не містить.

Отже, норма ч. 5 ст. 126 КУпАП не містить жодних застережень чи умов застосування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Отже, правова природа покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Враховуючи зазначене, суд може призначити покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати ККС Верховного суду в постанові від 04.09.2023 у справі № 702/301/20.

З усталеної практики ЄСПЛ, яка з урахуванням положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», є частиною національного законодавства, та говорить про те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Тому з урахуванням викладених обставин, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 40 800,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі вищевикладеного, ч. 3 ст. 126 КУпАП, керуючись ст.ст. 7, 9, 23, 24, 27, 29, 33, 34, 35, 38, 40-1, 268, 276, 277, 279, 280, 283, 284, 294, 300, 300-1, 307 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Полуляха Сергія Юрійовича про направлення справи відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП (ЄУН 335/809/24) для об`єднання зі справою відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ЄУН 335/12686/23, суддя Шалагінова А.В.) відмовити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн 00 коп. (Отримувач: ГУК у Запорізькій області/Запорізька обл./21081300, Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997, Номер рахунку (IBAN): UA0008001 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300), з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір розміром 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. (Отримувач: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37993783, Номер розрахунку (IBAN): UA0026001, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Символ звітності: 256).

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя І.П. Соболєва