ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3943/23

Провадження № 33/4820/50/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Селезньової М.Д., Антала Є.В., Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

За постановою суду, 15 вересня 2023 року о 00.06 год. ОСОБА_1 в м.Шепетівка, по вул.Судилківська, 1 керував автомобілем ЗАЗ-110387, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду змінити, визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Переконує, що судом першої інстанції не було враховано того, що він є інвалідом першої групи, інвалідність пов`язана з порушенням опорно-рухового апарату. Його транспортний засіб є спеціально обладнаним для пересування осіб із вадами руху. Вказує, що у нього немає ніг та встановлені протези, даний автомобіль є єдиним засобом для його пересування, без нього немає можливості придбати ліки чи відвідати лікаря. Окрім того зазначає, що з ним проживає двоє малолітніх дітей, яких він щодня відвозить до школи та забирає. Вину у вчиненні цього адміністративного правопорушення визнає, щиро кається у вчиненому, вперше притягується до адміністративної відповідальності. Стверджує, що пенсія по інвалідності є єдиним джерелом його доходу.

09.01.2024 ОСОБА_1 подано доповнення до апеляційної скарги, в якому він просить скасувати постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року та постановити нову, якою провадження у справі закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт не заперечує факту керування автомобілем, у вказаний у протоколі день, однак зазначає, що керував транспортним засобом на прохання свого товариша ОСОБА_3 , якому близько 23.00 год. зателефонувала мама ОСОБА_4 , яка хворіє на серцеву недостатність, неврологічні захворювання та цукровий діабет і потребує постійного стороннього догляду та лікування, та повідомила, що їй стає погано та вона втрачає свідомість. Після чого зв`язок перервався і він не міг до неї додзвонитися. Щоб допомогти ОСОБА_3 , як найшвидше дістатися додому до хворої матері, він вирішив швидко довести його на своєму автомобілі, при цьому забув, що на передодні вживав алкоголь. Тому вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, так як він був змушений діяти в стані крайньої необхідності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, проаналізувавши належним чином доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до обгрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційною інстанцією не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.266 ч.2 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що в результаті огляду, проведеного поліцейським за допомогою технічного засобу, було встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту становив 1,56% проміле і останній повністю погоджувався з даним результатом.

Згідно з положеннями п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 303364 від 15.09.2023, згідно з яким15 вересня 2023 року о 00 год. 06 хв. ОСОБА_5 в м.Шепетівка, по вул.Судилківська, 1, керував автомобілем ЗАЗ-110387, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП;

- роздруківки з результатом тестування на алкоголь від 15.09.2023 року, здійсненого за допомогою спеціального технічного засобу «DragerAlkotest 6810», відповідно до якого рівень алкоголю становить 1,56 проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким встановлено стан алкогольного сп`яніння 1,56 проміле;

- відеозапису події адміністративного правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_5 керував транспортним засобом та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, з результатом був згідний.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечив факт керування автомобілем у день, вказаний у протоколі, та пояснив, що керував транспортним засобом на прохання свого товариша ОСОБА_3 , якому близько 23.00 год. зателефонувала мама ОСОБА_4 , яка хворіє на серцеву недостатність, неврологічні захворювання та цукровий діабет і потребує постійного стороннього догляду та лікування, та повідомила, що їй стає погано та вона втрачає свідомість. Після чого зв`язок перервався і він не міг до неї додзвонитися. Щоб допомогти ОСОБА_3 як найшвидше дістатися додому, до хворої матері, він вирішив швидко довести його на своєму автомобілі. Переконує, що діяв в стані крайньої необхідності.

Такі показання ОСОБА_1 підтвердив свідок ОСОБА_3 .

Разом з тим, показання ОСОБА_1 про вчинення ним дій в стані крайньої необхідності, на думку апеляційного суду, не підлягають задоволенню.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9а Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Так, на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як він віз товариша до хворої матері, долучено копію ЛКК про наявність захворювань у ОСОБА_4 та документи, що підтверджують родинні відносини з ОСОБА_3 .

Разом з тим, обґрунтовуючи стан крайньої необхідності, апелянт посилався на те, що існувала загроза життю та здоров`ю матері ОСОБА_3 , проте до компетенції медичних працівників, а не ОСОБА_1 , входить надання невідкладної медичної допомоги, відтак не спростоване те, що допомога могла бути надана в іншій спосіб, зокрема, шляхом виклику швидкої допомоги.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення не вказував, що діє в стані крайньої необхідності, не вбачається вказана обставина і з відеозапису події.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності чи відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки правопорушення, яке ним вчинене, є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також стосується безпеки інших учасників дорожнього руху.

Твердження ОСОБА_1 , в частині не позбавлення його права керування транспортними засобами підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 245 КУпАП, повно дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого обґрунтовано застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції вказаної норми, що відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Підстав змінювати постанову суду першої інстанції в частині застосованого до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік на стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною і чітко визначає, що на водіїв накладається штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючі обставини, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_6 , зокрема його стан здоров`я, інвалідність, визнання вини та щире каяття, знаходження на утриманні двох дітей, не можуть бути враховані.

Притягаючи до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 25, 27, 30, 33, 130 КУпАП, обґрунтовано наклав основне і додаткове стягнення у межах, установлених санкцією за вчинення адміністративного правопорушення. передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша