печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року суддя Печерського районного суду міста Києва Шапутько С. В., розглянувши матеріали, що надійшли з Печерського УП ГУНП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №266416 від 12.11.2023р., складеному ст. інспектором СПДН Печерського УП ГУНП у місті Києві майором поліції Яременком О. М., 12.11.2024р. о 00 годин 00 хвилин громадянин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно співмешканки ОСОБА_2 , а саме, хватав за обличчя, повалив на підлогу та декілька разів вдарив по обличчю, завдавши шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим порушив п.п. 4 та 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, надав суду клопотання про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та розгляд справи за його відсутністю.

Одночасно суду ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що виниклий в нічь на 12.11.2023р. словесний конфлікт між ним та його співмешканкою ОСОБА_2 був пов`язаний з неузгодженими між ними умовами виховання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку необгрунтовано і нецензурно сварилася остання, на зауваження припинити кричати на доньку не реагувала. Після того, як дитину заспокоїли, ОСОБА_2 спровокувала між ними конфлікт, в ході якого висловлювала на його адресу необгрунтовані претензії щодо сімейного життя, умов спільного виховання дитини, звинувачувала його в подружній невірності і приділенні тривалого часу роботі за спеціальністю в умовах постійних відряджень. У ході конфлікту обидва дійсно нецензурно висловлювалися на адресу кожного, але жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_2 він не наносив, будь-яких погроз на її адресу не висловлював, а тільки намагався її вгамувати в процесі спровокованого нею скандалу. Поліцейським, які прибули за викликом ОСОБА_2 , вона повідомила неправдиві обставини сварки, оскільки побоювалась відповідальності за незаконний виклик поліції.

Крім того, до суду з письмовою заявою звернулася ОСОБА_2 , яка також просить закрити провадження у справі відносно її спевмешканця ОСОБА_1 , оскільки спровокований нею між ними в нічь з 11 на 12 листопада 2023р. конфлікт вичерпаний, жодних претензій вона до ОСОБА_4 не має, тілесних ушкоджень він їй не наносив, будь-яких погроз щодо заподіяння тілесних ушкоджень на її адресу не висловлював. В момент виниклої сварки вона була емоційно збуджена, з приводу чого висловлювала на адресу ОСОБА_4 претензії щодо умов спільного сімейного життя та виховання доньки, кричала на нього, на що він просив припинити сварку, намагаючись обійняти та заспокоїти її. Такі його дії були необгрунтовано нею розцінені як загроза своєму здоров`ю, з приводу чого вона і викликала поліцію.

З урахуванням строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначених ст. 277 КУпАП, належного повідомлення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, про місце, час та дату його розгляду, наданих суду письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх заявлених клопотань про розгляд справи за їх відсутністю, суддя вважав завершити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №266416 від 12.11.2023р. та додані до нього матеріали, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої за матеріалами протоколу, приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, відповідно до п. 3 ч. 1 вищевказаного закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, суд звертає увагу на те, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"); фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення тільки у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Суддя зауважує, що не будь-який побутовий конфлікт подружжя чи членів родини є домашнім насильством. Домашнє насильство виражається в тому, що його жертва перебуває у вкрай невигідному становищі порівняно із кривдником, відчуває нездатність захистити себе, невпевненість, в тому числі у зв`язку із позбавленням майна, житла, на які має право, відчуває побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб.

Обов`язковою ознакою домашнього насильства як складу адміністративного правопорушення є можливість заподіяння або реальне заподіяння від вчинюваних дій шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З наданих пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається очевидна відсутність в діях ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 як потерпілої, оскільки виниклий між ними конфлікт, який був пов`язаний з протилежними поглядами на умови виховання доньки і організацію сімейного життя та спровокований останньою, крайнє загострення якого виявилося у сварці між ними без застосування будь-якого фізичного або психологічного насильства з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 , носить побутовий характер і за ознаками не характеризується домашнім насильством. Обов`язковою ознакою домашнього насильства як складу адміністративного правопорушення є можливість заподіяння або реальне заподіяння від вчинюваних дій шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Долучені до протоколу відео-файли з камери відеоспостереження в квартирі щодо фактичних обставин справи свідчать про відсутність будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 , що одночасно об`єктивно підтверджується наданими письмовими поясненнями останньої, а також саме з них слід зробити висновок, що саме ОСОБА_2 висловлює на адресу ОСОБА_1 образи, претензії та звинувачення з приводу умов спільного проживання та виховання дитини, які супроводжуються вимогами покинути квартиру та нецензурною лексикою.

Одночасно з відео-файлів з бодікамер поліцейських, які долучені до матеріалів протоколу, на яких відтворені обставини складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, слідує, що ОСОБА_2 тривалий час сумнівалася в необхідності складання поліцейськими відносно ОСОБА_1 протоколів про домашнє насильство, і тільки після неодноразового повідомлення їй, що за незаконний виклик поліції вона має нести відповідальність у вигляді штрафних санкцій, остання погодилася на складання відносно ОСОБА_1 зазначених протоколів про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалах відсутні докази щодо можливого заподіяння або ж фактичного заподіяння фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 шкоди діями ОСОБА_1 , як і доказів самого факту фізичного насильства, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому судом враховуються положення ст. 62 Конституції України, у відповідності до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оцінивши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення особою адміністративного правопорушення, суддя надходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,173-2, 247, 252, 266, 280 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шапутько