Справа № 161/484/24
Провадження № 3/161/680/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веселе Луцького р-ну Волинської обл., громадянки України, із середньою-спеціальною освітою, не заміжньої, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

23.12.2023 року близько 10:00, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: образливо чіплялася, висловлювалася нецензурною лайкою, шарпала за верхній одяг, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнала частково, суду пояснила, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У даному житлі без реєстрації місця проживання також проживає її сестра ОСОБА_2 . Остання веде антисоціальний спосіб життя, а також вчиняє крадіжки. 23.12.2023 року близько 10:00 саме з приводу здійснення ОСОБА_2 крадіжки у належному її житлі у них виник конфлікт, в ході якого вона дійсно вигнала її з помешкання.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Статтею 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено зазначення термінів, які вживаються у даному Законі.

Домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на рідних братів і сестер.

Тобто, 23.12.2023 року близько 10:00, ОСОБА_1 , вчиняючи неправомірні дії по відношенню до своєї рідної сестри ОСОБА_2 у формі домашнього насильства психологічного характеру, була суб`єктом, на який поширюється дія ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 у судовому засіданні фактично підтвердила наявність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, також підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме:

-протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 971623 та серії ВАВ № 843480 від 23.12.2023 року (а.с. 1);

-терміновими заборонними приписами стосовно кривдника серії АА № 378403 від 23.12.2023 року (а.с. 2);

-формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.12.2023 року (а.с. 3-4);

-електронним рапортом реєстрації повідомлення на службі «102» від 23.12.2023 року (а.с. 5);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.12.2023 року (а.с. 6);

-письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 23.12.2023 року (а.с. 7).

Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, як надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає, усі вищевказані докази у своїй сукупності в повній мірі узгоджуються між собою.

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України. При вирішенні питання про накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому, суди, за наявності підстав, повинні обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Малозначне правопорушення це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вищевказана норма Конституції України свідчить про те, що відповідальність особи за вчинення правопорушення у кожному випадку є окремою та персональною за своїми ознаками.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи вищевказане, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд, з урахуванням подій, які є підставою здійснення даного провадження, а також того, що ОСОБА_1 немає повторності вчинення інкримінованого їй правопорушення, її дії не становили значної суспільної небезпеки, вважає, що останню можливо звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 173-2, 283, 284 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська