ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 673/1289/23

Провадження № 33/4820/228/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Шевчишина М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника Шевчишина М.Є., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.02.2024,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, фактично проживаючу по АДРЕСА_1 , не працюючу,

визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. на користь держави.

За постановою суду, 18.11.2023 року о 20 год. 54 хв. ОСОБА_1 по автодорозі Т-23-16 Маниківці Деражня, керувала транспортним засобом «BMW 3200» державний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9.а Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевчишин М.Є. просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що повний текст оскаржуваного судового рішення від 09.02.2024 ОСОБА_1 отримала лише 14.02.2024, апеляційна скарга подана 22.02.2024, це той час, який потрібен був ОСОБА_1 для складання мотивованої апеляційної скарги, відтак строк пропущено з поважних причин. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів законної причини зупинки ОСОБА_1 , в розумінні ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а відтак всі наступні вимоги працівника поліції водій не зобов`язана була виконувати. Допитаний поліцейський ОСОБА_2 , в суді першої інстанції вказав, що причиною зупинки авто було те, що він рухався на великій швидкості та хаотично змінював рух. Однак, з відео видно, що автомобіль рухається по своїй смузі, із дозволеною швидкістю руху, жодних протоколів за порушення ПДР складено відносно ОСОБА_1 не було. Переконує, що ОСОБА_1 , після проходження огляду на місці зупинки, бажала пройти огляд в медичному закладі, однак працівники поліції її від такого огляду відмовили, через що, вона погодилася з результатами огляду, що підтверджується долученим до справи відеозаписом події. Крім того, поліцейськими порушено право на захист ОСОБА_1 при складанні протоколу та проведенні огляду, оскільки не було роз`яснено і забезпечено право на правову допомогу (адвоката). Вважає, що місцевий суд виніс постанову на підставі неповного дослідження усіх обставин справи, що призвело до її незаконності, а відтак вона підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та її захисника Шевчишина М.Є., на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що такий строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови від 09.02.2024 ОСОБА_1 , згідно наявної в матеріалах справи розписки (а.с. 54), отримано лише 15.02.2024, майже по закінченню строку на апеляційне оскарження якого було недостатньо для підготовки та подачі апеляційної скарги, а тому цей строк захиснику слід поновити.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, проаналізувавши належним чином доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до обгрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційною інстанцією не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що в результаті огляду, проведеного поліцейським за допомогою технічного засобу, було встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту становив 0,32% проміле і остання погоджувався з даним результатом, про що свідчить її власноручний підпис у роздруківці чеку приладу Драгер.

Відповідно до вимог п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з положеннями ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

У судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнала. Пояснила, що за обставин, зазначених у протоколі, керувала транспортним засобом в напрямку місця фактичного проживання. Будучи, зупиненою працівниками поліції, погодилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки була впевнена у негативному результаті. Враховуючи, що за результатами такого огляду було встановлено перевищення допустимої норми алкоголю, мала бажання повторно пройти огляд у медичному закладі, проте працівник поліції переконав її у його недоцільності. Зауважила, що перед початком керування транспортним засобом перебувала в гостях, де вживала молочний коктейль, заперечила вживання алкогольних напоїв.

Зі змісту доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, та ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що сторона захисту вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, такі її показання спростовуються дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №405937, складеного ст. інспектором СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Телемонюком Д.В. 18.11.2023 року слідує, що 18.11.2023 року о 20 год. 54 хв. ОСОБА_1 , по автодорозі Т-23-16 Маниківці Деражня, керувала транспортним засобом «BMW 3200» державний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується і іншими доказами, зокрема:

- результатом тесту №231 від 18.11.2023 року, здійсненого за допомогою Алкотестеру «Драгер-6810», яким у ОСОБА_1 зафіксовано стан сп`яніння із результатом 0,32% проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким у ОСОБА_1 зафіксовано стан алкогольного сп`яніння із результатом 0,32% проміле та з яким вона погодилася про що свідчить її підпис;

- розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу газоаналізатора Драгер Алкотест 6810.

Переглянутим судом першої та апеляційної інстанцій відеозаписом події зафіксовано, як ОСОБА_1 18.11.2023 року о 20 год. 54 хв. керувала транспортним засобом марки «BMW» 3200, державний знак НОМЕР_1 . Починаючи з 20 год. 55 хв., остання, переслідувалася службовим автомобілем поліції, який за допомогою звукових та світлових сигналів подавав вимогу про зупинку транспортного засобу. Після його зупинки, ОСОБА_1 погодилась проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння з використання технічного приладу поліції. В подальшому, на запитання поліцейського щодо згоди із результатом огляду, вона змінювала свій намір щодо прослідування до медичного закладу з метою повторного проходження огляду. Зауважила, що перед тим, як керувати транспортним засобом, вживала коктейль та припускала, що проходження огляду в медичному закладі через тривалий проміжок часу може вказати на негативний результат. На повторне запитання поліцейського про відношення до результатів огляду на місці зупинки та можливого прослідування до медичного закладу, ОСОБА_1 попросила надати можливість здійснити телефонний дзвінок. В ході розмови з особою на ім`я « ОСОБА_3 » звертається із пропозицією щось робити, оскільки результат 0,32% та при цьому повідомляє прізвища працівників поліції та місце зупинки транспортного засобу. На чергове питання поліцейського щодо проходження огляду у медичному закладі, ОСОБА_1 просить зачекати з відповіддю декілька хвилин та при цьому висловлює сумніви у необхідності проходження такого огляду. Після повернення до службового автомобіля ОСОБА_1 та поліцейського ОСОБА_2 , на запитання, останнього, водій погодилась із результатами її огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу та відмовилась проходити такий у медичній установі для повторного огляду, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги. Відмову від проходження огляду в лікарні мотивувала прийманням напередодні антидепресантів.

На думку апеляційного суду, наданий відеозапис, на якому зафіксована розмова поліцейського з ОСОБА_1 , з`ясування обставин для складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські об`єктивно доводить факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

В матеріалах справи відсутні та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є неприйнятними.

Посилання апелянта та ОСОБА_1 щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Крім того, в суді першої інстанції поліцейський ОСОБА_2 підтвердив, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало хаотичне змінювання руху транспортного засобу, не реагування водія на вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою світлових та звукових сигналів, з якими погоджується суд, зважаючи на наданий до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис.

Не спроможними є посилання захисника ОСОБА_5 на порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки, як встановлено із відеозапису, перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейським роз`яснено для водія положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, які, як пояснила, остання, їй зрозумілі, клопотань з цього приводу не заявляла.

Вказана обставина підтверджується і розпискою наявною в матеріалах справи (а.с. 5) про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, засвідчену її власноручним підписом.

Всі інші доводи, наведені захисником ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення та є способом її самозахисту.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність її вини у порушенні вимог п. 2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя-

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику Шевчишину М.Є. строк на апеляційне оскарження постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.02.2024.

Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.02.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М. Кулеша