Номер провадження: 33/813/433/24
Номер справи місцевого суду: 946/6128/23
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Тьосової Я.В.,

захисника Златі Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

перекладача Мерліч (Геока) Т.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Златі Н.С. на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2023 року якою,

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Румунії, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює продавцем магазину, ідентифікаційна картка громадянина Румунії серії НОМЕР_1 , видана 15 червня 2017 року, дійсна до 09 вересня 2027 року, SPCEP Sector 2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 536,80 гривень.

Цією ж постановою повернуто володільцям або уповноваженим особам плавзасіб типу «SAVER 650», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з оскаржуваною постановою, 14.08.2023 року, о 20 год. 00 хв., в районі 72 км. річки Дунай на відстані близько 1500 м. від прикордонного знаку 1383 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від МТНС №3» було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який на плавзасобі типу «SAVER 650», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі групи осіб порушив державний кордон України поза пунктом пропуску з Румунії в Україну, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на таке:

- ОСОБА_1 не був повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, судовий розгляд в місцевому суді відбувся за його відсутності, чим порушено його право на захист. Заяву про здійснення судового розгляду без його участі він підписав, однак не розумів її змісту, оскільки не володіє українською мовою;

-судом не з`ясовано чи повідомлений був ОСОБА_1 про зміст протоколу про адміністративне правопорушення, чи роз`яснено права, обов`язки та наслідки вчиненого правопорушення.

-судом не враховано, що матеріали провадження не містять доказів про наявність в діях особи об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 із моменту затримання наполягав на відсутності у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що при керуванні плавзасобом він втратив орієнтування, що призвело до ненавмисного заходу у внутрішні води України;

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_1 сплатив призначений судом штраф, оскільки хотів повернути вилучений в нього плавзасіб, але це не підтверджує визнання ним своєї провини.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просить поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що останній не приймав участі в суді першої інстанції та не викликався до суду. Про існування оскарженої постанови він дізнався лише 27.09.2023 року. 29.09.2023 року ОСОБА_1 було роз`яснено зміст постанови та 09.10.2023 року захисником подано апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, а також доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; допитавши свідка ОСОБА_3 ; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

З матеріалів судової справи вбачається, що розгляд справи в місцевому суді відбувся за відсутністю ОСОБА_1 , копія оскарженої постанови не надсилалась судом останньому (а.п. 17-18).

27.09.2023 року ОСОБА_1 дізнався про існування оскарженої постанови, а 29.09.2023 року йому було роз`яснено зміст постанови, 09.10.2023 року адвокатом подано апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2023 року, апеляційна скарга повернута захиснику у зв`язку із ненаданням підтвердження повноважень. Про наявність вказаної постанови захисник дізналась 26.10.2023 року та 30.10.2023 року звернулась з повторною апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про поважність причини пропуску строку на оскарження постанови місцевого суду, та з метою забезпечення права ОСОБА_1 доступу до правосуддя, пропущений строк підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За змістом ст. ст. 254 , 256 КУпАП протокол об адміністративне правопорушення є найважливішим процесуальним документом в якому фіксується сутність вчиненого правопорушення, який у свою чергу є підставою для подальшого провадження справи у суді. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Наведені обставини дають право уповноваженій особі складати протокол про адміністративні правопорушення невідкладно після вчинення правопорушення, а також за наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому, зокрема його суб`єктивної та об`єктивної сторони.

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУПАП.

Згідно протоколу ПдРУ№028625 від 14.08.2023 року, ОСОБА_1 , о 20 год, в районі 72 км. річки Дунай на відстані близько 1500 м. від прикордонного знаку 1383 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від МТНС №3» було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який на плавзасобі типу «SAVER 650», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі групи осіб порушив державний кордон України поза пунктом пропуску з Румунії в Україну, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 2 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, зокрема вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи навмисно особа перетнула державний кордон України у незаконний спосіб.

Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

З матеріалів провадження вбачається, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , відповідальним особами державної прикордонної служби надано:

- протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №028625 від 14.08.2023 року;

- рапорт старшого інспектора прикордонної служби ОСОБА_4 , в якому зазначено, що 14.08.2023 року було виявлено катер під керування ОСОБА_1 , який у складі групи осіб незаконно перетнули державний кордон України;

- пояснення ОСОБА_1 , в яких зазначено, що у нього не було умислу на незаконне перетинання державного кордону, а подія сталася внаслідок втрати орієнтирів на річці та ненавмисного заходу у внутрішні води України;

- фототаблиця до протоколу про адміністративні правопорушення;

- довідкова схема ділянки відповідальності відділу прикордонної служби, в якій містяться помітки про ділянку на якій було виявлено плавзасіб.

У судовому засіданні апеляційного суду допитано ОСОБА_1 , який повідомив суду, що 14.08.2023 року, він разом із родиною виїхав на відпочинок на плавзасобі по річці ОСОБА_5 . Під час керування човном його донькою ОСОБА_6 , був втрачений орієнтир, що призвело до випадкового заходу у внутрішні води України. ОСОБА_1 зазначив, що умислу заходити у внутрішні води України у нього, його доньки та інших, які були у човні, не було. Протокол про адміністративне правопорушення був складений на нього, оскільки він є власником плавзасобу.

Допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_6 підтвердила обставини, які повідомив суду ОСОБА_7 .

Матеріали провадження не містять будь-яких доказів на спростування показань ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_6 щодо відсутності умислу на незаконний перетин державного кордону, а також відносно того, що подія мала місце у зв`язку із тим, що було втрачено орієнтири на річці під час руху плавзасобу.

За наведених обставин, апеляційний суд констатує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження факту незаконної спроби ОСОБА_1 перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію Суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуз і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146), в якому зазначено, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, суди не почали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй у вину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а саме умислу на незаконний перетин державного кордону, групою осіб.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, досліджені апеляційним судом докази, які вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання захисника Златі Н.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Златі Н.С. задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2023року, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський