Номер провадження: 33/813/230/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Подуст Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Данилюка Андрія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 17.11.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 08.06.2023 о 01:05 год. на проспекті Небесної Сотні, 65-А в м.Одесі, керував автомобілем ЗАЗ TFG99Р, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 17.11.2023 і закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник зазначив, що:

- ОСОБА_1 мав змогу звернутися з апеляційною скаргою виключно після ознайомлення зі змістом оскаржуваного судового рішення, яке оприлюднено у ЄДРСР 21.11.2023;

-суд не надіслав у відповідності до приписів ст.285 КУпАП копію оскаржуваного судового рішення особі, що притягується до відповідальності;

-введення воєнного стану на території України, у зв`язку з чим апелянт є військовослужбовцем, що ускладнює спілкування з представником, узгодження позиції у справі та стратегії захисту.

В обґрунтування скарги щодо оскарження судового рішення зазначено про:

- порушення порядку зупинки транспортного засобу та перевірки документів, з матеріалів справи неможливо встановити причину зупинки;

-порушення порядку проведення медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Відсутні свідки під час фіксації відмови від проходження огляду;

- порушення порядку оформлення направлення на проходження медичного огляду, оскільки направлення складено 08.06.2023 о 01.12 год, в той час як зупинка транспортного засобу відбулась 08.06.2023 о 00.50 год, пропозиція проїхати до медзакладу озвучена 08.06.2023 о 00.55 год, тобто за майже 20 хв. від часу, зафіксованого у протоколі. Таким чином, можна констатувати, що належного направлення на проходження відповідного огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять;

- невідповідність встановлених обставин справи, оскільки неможливо відмовитися від огляду раніше (о 01.05 год) за складання направлення на проходження такого огляду (о 01.12 год), а отже матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 у вчинення правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції 04.03.2024 о 10.00 год. ОСОБА_2 та захисник Данилюк А.Б., будучі належним чином повідомленими про слухання справи, про що свідчить телефонограма та довідки про доставку SMS, не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності особи, що притягається до відповідальності та представника в її інтересах, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За змістом ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з грудня 2023 року, вперше була призначена до розгляду на 15.01.2024 на 11.30, про що були повідомлені захисник Данилюк А.Б. та ОСОБА_1 .

У судове засідання 15.01.2024 на 11.30 ОСОБА_1 та захисник Данилюк А.Б. не з`явились, причини неявки суду не повідомили, тому слухання справи було відкладено на 12.02.2024 на 10.30 год, про що повідомлено останніх.

12.02.2024 з електронної адреси ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшов електронний лист, в якому від імені ОСОБА_1 заявлено клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на перехід в інше місце базування у зв`язку з боєвим розпорядженням. Однак, вказане клопотання взагалі не містить будь-якого підпису та не додано будь-якого підтверджуючого доказу неможливості прийняти участь в судовому засіданні 12.02.2024.

Разом з тим, слухання справи було відкладено на 04.03.2024 на 10.00, про що ОСОБА_1 особисто повідомлений засобами телефонного звязку, що підтверджується телефонограмою та довідкою про доставку SMS. Крім того, захисник Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 також повідомлений про слухання справи в апеляційній інстанції 04.03.2024 об 10.00.

Однак, ні ОСОБА_1 ні захисник Данилюк А.Б. в судове засідання 04.03.2024 не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням наведеного, при встановлених обставинах, неявка ОСОБА_1 та захисника Данилюка А.Б. у судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що справа розглянута 17.11.2023 без участі ОСОБА_1 та за присутності захисника Данилюка А.Б. в інтересах ОСОБА_1 (а.с.37-41).

Матеріали справи не містять доказів направлення копії постанови суду особі, що притягується до відповідальності, та захиснику в її інтересах.

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Київського районного суду м.Одеси від 17.11.2023 оприлюднена 21.11.2023.

01.12.2023 захисник Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що за інформацією, зазначеною і протоколі про адміністративне правопорушення від 08.06.2023, ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Тому судом апеляційної інстанції враховано, що особливий порядок проходження військової служби у період воєнного стану ускладнює спілкування особи, що притягується до відповідальності, з представником і узгодження позиції у справі та стратегії захисту.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку захиснику Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови для забезпечення права останнього на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на алкогольне сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 026755 від 08.06.2023, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 08.06.2023 об 01:05 год. на проспекті Небесної Сотні, 65-А в м.Одесі, керував автомобілем ЗАЗ TFG99Р, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 без будь-яких зауважень (а.с.1);

- відеозаписами нагрудних камер поліцейських ПВР 474540, 474485, 475269 та відеореєстратора службового автомобіля, якими зафіксовано рух автомобіля ЗАЗ TFG99Р державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 під час комендантської години та його зупинення працівниками поліції. Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пояснив, що їде до дому та не заперечував факту вживання алкоголю, пояснивши, що вживав пиво. Працівниками поліції запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що водій спочатку погодився, а згодом змінив свою позицію і на пропозицію пройти огляд на місці зупинки та у медичному закладі фактично відмовився. Працівником поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, на що ОСОБА_1 просив його відпустити та неодноразово намагався домовитись з працівниками поліції, в наслідок чого, після неодноразових попереджень, була викликана слідчо-оперативна група щодо пропозиції неправомірної вигоди працівникам поліції. Працівником поліції складено матеріали про адміністративне правопорушення, ознайомлено водія з протоколом, відсторонено від керування транспортним засобом, вилучено посвідчення водія та вручено копію протоколу і тимчасове посвідчення;

- направленням в медзаклад на огляд від 08.06.2023;

- довідкою від 08.06.2023 щодо ОСОБА_1 про не притягнення його протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП та отримання посвідчення водія 30.04.1998.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Згідно з ст.266 КУпАП, п.2 р.І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

За положеннями п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 08.06.2023. Зокрема, відеозаписи розпочинаються з моменту початку виконання поліцейськими своїх службових обов`язків, на яких зафіксовано зупинення в комендантську годину транспортного засобу під керуванням, як згодом за посвідченням водія встановлено, ОСОБА_1 . Зафіксовано як поліцейський запитує про вживання водієм алкогольних напоїв, у зв`язку з виниклою підозрою перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, на що водій визнав факт вживання пива. Також зафіксовано пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров`я, на що водій фактично відмовився. Поліцейським роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, складено протокол, з яким ознайомлено водія та копія якого вручена останньому. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.

Відтак, наявний відеозапис в цілому відображає послідовність дій поліцейських, відео здійснювалось безперервно.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. Так, у даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано частину запису, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту зупинки авто під його керуванням до моменту відвезення поліцейськими водія до місця його мешкання після складання адмінматеріалів, ознайомлення з ними та відсторонення від керування транспортним засобом. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд спростовуються наявними відеозаписами. Поведінка ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозапису, була спрямована на небажання проходити освідування. Спочатку водій погодився на місці пройти огляд, а згодом змінив свою позицію та фактично відмовився від проходження огляду, визнавши факт вживання пива та зазначивши про відсутність потреби у проходженні такого огляду.

Слід зазначити, що сама по собі висловлення згоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не свідчить про виконання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки вказаним пунктом передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а у даному випадку водій не пройшов такого огляду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його фактична відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки є необґрунтованими з огляду на таке.

З наявного відеозапису встановлено зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час комендантської години, а саме: об 00.51 год.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації М.Марченка з 01.03.2023 запроваджено на території Одеси та Одеської області комендантську годину з 00.00 год. до 05.00 год. ранку.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» під комендантською годиною слід розуміти заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Так, ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції під час керування транспортним засобом у комендантський час, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції та протоколом про адміністративне правопорушення.

З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Доводи апелянта про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема щодо відсутності свідків для фіксації відмови від проходження огляду, суд визнає такими, що не ґрунтуються на правовій основі, з огляду на таке.

Законом України від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» внесено зміни, серед іншого, до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021. Зокрема, частину другу вказаної статті викладено в такій редакції: "Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення".

Слід звернути увагу, що після цих змін до КУпАП, з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації.

Отже, діючі приписи ст.266 КУпАП вимагають залучення свідків лише в разі неможливості застосування поліцейським технічних засобів відеозапису. В даному випадку події, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та зафіксовані за допомогою технічного засобу, матеріали відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак залучення свідків не вимагалось.

При цьому, слід зазначити, що КУпАП має вищу силу, аніж постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005, на яку посилається захисник, а тому поліцейські мали альтернативне право фіксувати подію на камеру або за відсутності такої залучати свідків.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів належного направлення на проходження відповідного огляду судом не впливають на правильність висновку суду першої інстанції.

Системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.

Направлення до медичного огляду є підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Слід зазначити, що сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що складання відповідного направлення після фактичної відмови від проходження огляду не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.

Тому посилання на неможливість відмови від проходження огляду (01.05год) пізніше за складання направлення на проходження такого огляду (01.12год) не є підставою для встановлення відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, якщо винуватість такої особи підтверджується сукупністю доказів по справі.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Данилюка Андрія Борисовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Данилюка Андрія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко