ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/169/24 Справа № 707/3948/23 Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП Головуючий у І інстанції Смоляр О. А. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Клименка В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Клименка В.М. на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стяґнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.12.2023 о 11 год. 30 хв. в с.Свидівок по вул.Шевченка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 407, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування вказаним транспортним, повторно протягом року.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, адвокат Клименко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП. Одночасно захисником подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у відповідності до наявних в справі про адміністративні правопорушення відеоматеріалів, вони не є достатніми та беззаперечними доказами, які б свідчили що ОСОБА_1 керував транспортним засобом або знаходився на сидінні водія.

Зазначає, що відеозаписи виконання своїх службових обов`язків працівниками поліції починається не з моменту документування адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , а з моменту завершення складання матеріалів про адміністративне правопорушення у службовому автомобілі, що свідчить про порушення працівниками поліції Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Звертає увагу, що працівники поліції скориставшись відключеною камерою, юридичною необізнаністю ОСОБА_1 та його пригніченим морально-психологічним станом, змусили його щоб він підписав протокол і давав аналогічні свідчення у суді.

Вказує, що при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 права, передбачені ст.ст.59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП не повідомлялися та не роз`яснювалися, про що свідчить відеозапис та відсутність підпису ОСОБА_1 у відповідному рядку протоколу, чим порушено права особи.

Вважає, що докази, на які послався суд, отримані з порушенням ст.ст.59, 63 Конституції України, ст.ст.256, 268 КУпАП, у зв`язку із чим не можуть бути належними та допустимими у справі.

12.03.2024 від адвоката Клименка В.В. на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких він посилається на те, що абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачає, що позбавлення права керування транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, ст.124, ст.130 КУпАП.

Вважає, що можливості накласти на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та адвоката Клименка В.М. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Із матеріалів справи вбачається, 01.02.2024 ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього та який, в період з 02.02.2024 по 19.02.2024 знаходився на лікарняному, 20.02.2024 уклав договір про надання правової допомоги, та 21.02.2024 адвокат Клименко В.М. звернувся до місцевого суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, з якими ознайомився 22.02.2024, при цьому апеляційна скарга захисником була направлена засобами поштового зв`язку 23.02.2024, з чого слідує, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Так, відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно вимог пункту 2.1.а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Незважаючи на позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 310833 від 24.12.2023 згідно якого, ОСОБА_1 24.12.2023 о 11 год. 30 хв. в с.Свидівок по вул.Шевченка, керував транспортним засобом Peugeot 407, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП;

- витягу адмінпрактики згідно якого, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки керуючи транспортним засобом Peugeot 407, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Канівська, м.Черкаси, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та до якого застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (постанова № ЕНА/1136908 від 21.12.2023);

- відеозапису, переглянутого в суді апеляційної інстанції.

Вказаним доказам суд дав належну оцінку та вірно, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин, зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що вчинено повторно протягом року.

Тобто, наявність постанови № ЕНА/1136908 від 21.12.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП свідчить про те, що останній протягом 2023 року вже притягався до адміністративної відповідальності та в подальшому, у даній справі, був притягнутий судом до відповідальності за повторне протягом року вчинення даного правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат Клименко В.М. посилається на те, що у відповідності до наявних в справі про адміністративні правопорушення відеоматеріалів, вони не є достатніми та беззаперечними доказами, які б свідчили що ОСОБА_1 керував транспортним засобом або знаходився на сидінні водія.

Зазначені доводи є безпідставними, позаяк у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , останній у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив, що «їхав в магазин».

Неприйнятними є доводи сторони захисту про те, що відеозаписи виконання своїх службових обов`язків працівниками поліції починається не з моменту документування адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , а з моменту завершення складання матеріалів про адміністративне правопорушення у службовому автомобілі, що свідчить про порушення працівниками поліції Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

З чого слідує, що застосовування технічних приладів відеозапису є правом працівників поліції, а не їх обов`язком, що у даному випадку, не свідчить про порушення положень вищезазначеної Інструкції.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що працівники поліції скориставшись відключеною камерою, юридичною необізнаністю ОСОБА_1 та його пригніченим морально-психологічним станом, змусили його щоб він підписав протокол і давав аналогічні свідчення у суді, оскільки дані доводи не підтвердженні доказами.

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського із якого вбачається, що ОСОБА_1 добровільно та без будь-якого примусу з боку працівників поліції надав свою пояснення відносно даної події, про що зазначено безпосередньо у змісті самого протоколу, в якому ОСОБА_1 поставив свої підписи. Тобто, з боку працівників поліції не вбачалося будь-якого тиску на ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.126 КУпАП.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги, що при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 права, передбачені ст.ст.59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП не повідомлялися та не роз`яснювалися, про що свідчить відеозапис, та відсутність підпису ОСОБА_1 у відповідному рядку протоколу, чим порушено права особи, оскільки спростовуються змістом безпосередньо самого протоколу, із якого вбачається, що він складений на бланку відповідного зразка, уповноваженою на те посадовою особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Крім того, під час складання зазначеного протоколу від ОСОБА_1 не надходило зауважень щодо його змісту.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_2 посилається на те, що абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачає, що позбавлення права керування транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, ст.124, ст.130 КУпАП, в зв`язку із чим вважає, що можливості накласти на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

На думку апеляційного суду зазначені доводи є неприйнятними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.

Так, відповідно до вимог ст.25 КУпАП оплатне вилучення, конфіскація предметів та позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю - тільки як додаткове; інші адміністративні стягнення, зазначені в частині першій статті 24 цього Кодексу, можуть застосовуватися тільки як основні.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

При цьому, санкція ст.126 КУпАП передбачає основне покарання у виді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення є доведеною, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги адвоката Клименка В.М., що докази, на які послався суд, отримані з порушенням ст.ст.59, 63 Конституції України, ст.ст.256, 268 КУпАП, у зв`язку із чим не можуть бути належними та допустимими у справі.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП, з дотриманням вимог ст.ст.33-35 КУпАП. При цьому, із санкції зазначеної статті вбачається, що місцевим судом накладено на ОСОБА_1 мінімальний вид адміністративного стягнення за вчинення даного адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя , -

п о с т а н о в и в:

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Клименка В.М., без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба