Справа 573/2079/21
Номер провадження 3-в/573/6/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 березня 2024 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Марина ЧЕРКАШИНА, розглянувши подання т.в.о. начальника ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Віталія ГОЛОВАТЮКА про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності його виконання,

ВСТАНОВИЛА:

До Білопільського районного суду Сумської області надійшло подання т.в.о. начальника ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Віталія ГОЛОВАТЮКА про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності його виконання.

Подання обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 був притягнутий 30 грудня 2021 Білопільським районним судом Сумської області до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Зазначена постанова набрала законної сили 11.01.2022 та на даний час залишається невиконаною.

З часу надходження постанови суду, проведеними вичерпними заходами співробітниками Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області щодо виконання постанови, місцезнаходження ОСОБА_2 не було встановлено, що підтверджується зібраними матеріалами справи.

Вказані обставини свідчать про неможливість виконання постанови в терміни, визначені законодавством з об`єктивних причин, при цьому строки давності її виконання сплинули.

У зв`язку з зазначеним т.в.о. начальник ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області В. ГОЛОВАТЮК у поданні просить застосувати до правовідносин, які виникли, аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Дослідивши матеріали справита додані до нього матеріали, вважаю, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 304, 305 КУпАП контроль за правильним та своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративних стягнень здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. Питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2 ст. 246 КУпАП).

Статтею 298 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ч. 2 ст. 300 КУпАП орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Разом з тим, порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

За приписами ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Постанова суду від 30.12.2021 щодо ОСОБА_2 є чинною, своєчасно звернута до виконання.

Під час виконання постанови можуть бути вирішені, зокрема, питання про відстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення та припинення її виконання (ст.ст. 301, 302 КУпАП).

Положеннями КУпАП передбачено, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, може припинити її виконання, при цьому звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення не передбачено.

В силу вимог ст. 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

У ст. 302 КУпАП передбачені підстави припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення посадовою особою, яка винесла постанову про накладення адміністративного стягнення тільки за наявності обставин, зазначених у п. 5 видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення, п. 6 скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, п. 9 смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі ст. 247 КУпАП указана особа може припинити виконання постанови.

На теперішній час відсутні підстави, зазначені у ст. 302 КУпАП, для припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 .

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Водночас норми КУпАП не передбачають звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, накладеного постановою суду, в зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

З приводу вимог застосувати до правовідносин аналогію закону з галузі кримінального права та застосувати до ОСОБА_2 положення ст. 80 КК України, зазначаю наступне.

Так, з огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Безпосереднє виконання постанов про накладення стягнення забезпечується у порядку, встановленому законами України (ст. 300 КУпАП), однак системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання.

Одночасно, в своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, звертаючись до положень Кримінального кодексу України, а саме ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування», її норми регламентують звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Частиною 3 ст. 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Отже, якщо подання містить звернення до аналогії права, суд акцентує увагу, що в даному випадку місце проживання порушника ОСОБА_2 не встановлено, за відомими адресами не проживає, що свідчить про ухилення його від відбування покарання.

Враховуючи, що діючим КУпАП не передбачено правової можливості звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови суду, та з огляду на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, за таких обставин, приходжу до висновку, що подання т.в.о. начальника ВП № 1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області В. ГОЛОВАТЮКА про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності його виконання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 304 КУпАП, ст. 80 КК України, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні подання т.в.о. начальника ВП № 1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Віталія ГОЛОВАТЮКА про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності його виконання, відмовити.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя