Провадження № 33/801/152/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Чорного Сергія Олександровича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 28.09.2023 о 16.54 по вул. Київська, 54 в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mazda, д.н. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не надала перевагу в русі автомобілю марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок цього відбулось зіткнення автомобілів, що призвело до отримання ними механічних пошкоджень.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що правопорушення було вчинене 28.09.2023, на час розгляду справи, строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 сплинув, а тому дійшов висновку, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року адвокат Чорний С. О., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки сторона захисту не погоджується з винесеною постановою, вважає, шо ОСОБА_1 є невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного проступку, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не було проведено всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, а також було порушено норми процесуального права.

Звертає увагу, що на відеозаписі чітко зафіксовано подію ДТП та видно, що автомобіль Volkswagen-Golf під керуванням ОСОБА_2 в`їжджав на перехрестя на жовтки сигнал світлофора, а автомобіль Mazda-6 під керуванням ОСОБА_1 завершував виконання маневру, при цьому в`їхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора та рухався з моменту зміни напрямку руху ліворуч.

Однак, в порушення вимог п. 12.3 ПДР ОСОБА_2 не вжив ніяких заходів щодо зменшення швидкості свого автомобіля аж до його зупинки, а навпаки, не гальмуючи, змінив напрямок руху з лівої смуги руху в праву, що не було безпечним у даній дорожній обстановці. Зміна напрямку руху з лівої смуги руху в праву смугу руху була здійснена без увімкнення сигналу повороту, що свідчить про те, що він не мав наміру перестроюватись у цю смугу руху у разі якби для нього не виникло небезпеки для руху якою для нього був автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 , та який стояв на перехресті.

Таким чином, якби водій автомобіля «Volkswagen Golf» дотримався вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху та не змінюючи напрямку руху вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, зіткнення транспортних засобів (тобто дорожньо-транспортної пригоди) взагалі не сталось би. ОСОБА_1 би на момент виїзду автомобіля «Volkswagen Golf» на перехрестя, вже б взагалі покинула б перехрестя, заїхавши на вулицю Богдана Ступки.

Однак, водій автомобіля Volkswagen Golf, держномер НОМЕР_2 замість того щоб зупинитись на жовтий забороняючий сигнал світлофора у своїй смузі руху, намагався «проскочити», при цьому, він бачив що ОСОБА_1 повертає на вул. Богдана Ступки, але прямо на виїзді на перехрестя, змінив рядність руху у своїй смузі руху з лівої смуги на праву і вчинив зіткнення з передньою частиною її автомобіля. Фактично, він намагався «проскочити» перехрестя перед автомобілем, хоча, відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити (а водій Volkswagen об`єктивно бачив автомобіль ОСОБА_1 , який намагається завершити маневр повороту вліво), він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Об`єктивно, зміна своєї смуги руху з лівої на праву у намаганні «проскочити» перед автомобілем ОСОБА_1 , ніяк не була безпечним об`їздом, тим більше, перетин стоп-лінії у своїй смузі руху водій автомобіля Volkswagen здійснив на жовтий забороняючий сигнал світлофора. Відповідно до показів водія ОСОБА_2 , він перед світлофором рухався із швидкістю 45 км/год.

Отже, виходячи з усього вищевикладеного, на думку сторони захисту об`єктивно вини ОСОБА_1 у цій дорожньо-транспортній пригоді немає.

У зв`язку з цим, а саме з метою визначення питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 , у скоєному ДТП, виникла необхідність у сторони захисту заявити клопотання про призначення комплексної автотехнічної експертизи.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2023 клопотання сторони захисту було задоволено, призначено у справі автотехнічну трасологічну експертизу, однак з невідомих причин судом було визначено зовсім інший перелік питань без будь-якого обґрунтування у постанові відхилення питань, запропонованих стороною захисту. У свою чергу, сторона захисту вважає, що висновок експерта від 20.11,2023 № СЕ-19/102-23/19502-ІТ є неповним та потребує додаткового дослідження. За таких обставин, виникла необхідність у проведенні додаткової автотехнічної експертизи, за результатами проведення якої було підготовлено висновок експерта від 19.01.2024 № 8257/23-21, який був виготовлений експертом для подання до суду та експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вважає, що відповідь № 4 висновку прямо спростовує увесь зміст протоколу за ст. 124 КУпАП складеного відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у її діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення. При цьому відповідь висновку експерта № 3 прямо вказує, що саме дії водія автомобіля Volkswagen Golf, держ.номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 (проїзд перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора) перебувають у причинному зв`язку з подією вказаного ДТП.

У свою чергу, ненадання судом першої інстанції оцінки висновку експерта від 19.01.2024 року № 8257/23-21 свідчить про неповне та необ`єктивне з`ясування всіх обставин справи, оскільки при визначенні причинно-наслідкового зв`язку у скоєному ДТП важливе значення має оцінка дій всіх учасників ДТП, а не лише одного з водіїв. Тим більше, згідно згаданого висновку експерта саме дії водія ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку з подією вказаного ДТП, а тому такі дії не можуть бути проігноровані при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що оскаржуваною постановою суд першої інстанції закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Однак зі змісту постанови слідує, шо закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, судом першої інстанції було досліджено питання щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є порушенням норм статті 247 КУпАП, оскільки поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Чорний С. О. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Ткачук В. П. заперечував проти апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 8257/23-21 від 19.01.2024, оскільки він був наданий після закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі, суд приходить до висновку, що апеляційну скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Отже, з аналізу ст. 38 КУпАП вбачається, що дія ч. 2 ст. 38 КУпАП не розповсюджується лише на справи про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті, проте положення про загальні строки накладення адміністративного стягнення розповсюджується на ч. 5 ст. 38 КУпАП.

Таким чином, оскільки правопорушення було вчинене 28.09.2023, і на час розгляду справи, строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 сплинув, суд правильно дійшов до висновку, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 11 липня 2018 року в справі № 308/8763/15-а (провадження № К/9901/12342/18).

На зазначене суд першої інстанції увагу не звернув та безпідставно прийшов до висновку, що за результатами судового розгляду був підтверджений факт недотримання ОСОБА_1 вимог пунктів 16.13 та 10.1 ПДР.

Отже, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, проте суд позбавлений повноважень щодо встановлення обставин наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги щодо скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті вимог апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко