ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4286/23 Номер провадження 33/814/488/24Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю захисника Батієнка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Батієнка Я.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 04 листопада 2023 року приблизно о 17 годині 20 хвилин по вул. Гурамішвілі в м. Миргород Полтавської області керував автомобілем ВАЗ-2109, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння та, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі адвокат Батієнко Я.І. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Зазначає про відсутність у підзахисного явних ознак наркотичного сп`яніння та звертає увагу, що він не висловлював ствердно про свою відмову проходити огляд.

Наголошує, що в матеріалах справи хоча і наявне направлення водія ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, проте відеозапис не містить відомостей про його складення та вручення підзахисному.

Вказує про відсутність у копії протоколу про адміністративне правопорушення вказівки про порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, хоча в оригіналі протоколу вона мається.

Стверджує, що під час оформлення протоколу була повітряна тривога, що може свідчити про перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності та виключає адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши доказита доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

Фактичні обставини відмови порушника пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №296300 від 04 листопада 2023 року і підтверджуються відеозаписом події, який долучений до цього протоколу.

Всупереч доводам захисника, поліцейський під час спілкування з порушником виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, які відповідають приписам п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та зазначив про це у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав стверджувати, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд, оскільки він не висловлювався на місці події ствердно про це, є непереконливими.

Відповідно до п.2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння працівниками поліції зроблена у відповідності з вимогами ч.2 ст.266 КпАП України із застосуванням технічних засобів відеозапису.

При цьому з відеозапису видно, що своєю поведінкою та висловлюваннями порушник вочевидь показував своє небажання проходити огляд, хоча і уникав ствердної відповіді про це, а тому суддя обґрунтовано вказав про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Відсутність на відеозапису моменту складання поліцейським направлення на огляд водія з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, з урахуванням зафіксованої відмови від проходження огляду, не може в даному випадку бути підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Диспозицією ч.1 ст.130 КпАП України встановлена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідності до ч.1 ст.256 КпАП України та п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначена суть адміністративного правопорушення, дії водія, який ухилявся від огляду та ознаки сп`яніння, відсутність у копії протоколу вказівки про порушення п.2.5. Правил дорожнього руху не спростовує висновків судді про винуватість ОСОБА_1 .

Згідно з ст.18 КпАП України, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома елементами: небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави та обстановкою, що свідчить про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам.

Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності.

Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається такою обстановкою, за якої особа вимушена вдатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує та припускає лише активну поведінку суб`єкта.

Тому, якщо в обстановці, що склалася, в особи були засоби усунення небезпеки, не пов`язані із необхідністю заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам (наприклад, була реальна можливість уникнути небезпеки або звернутися за допомогою тощо), то це означає, що особа не знаходилася у стані крайньої необхідності

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції до повідомлення про повітряну тривогу.

Під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення дійсно було оголошено повітряну тривогу.

Водночас, враховуючи наведені приписи закону, з огляду на те, що ОСОБА_1 жодних заяв про небезпеку чи наміри скористатися укриттям не робив, про небажання проходити огляд через повітряну тривогу не повідомляв, відсутні підстави для висновку про вчинення ним дій в стані крайньої необхідності.

Більше того, навіть після відбою тривоги ОСОБА_1 не скористався наявною у нього можливістю пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Порушень закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Батієнка Ярослава Івановича без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.