ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/21/24Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/202/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови, 22 грудня 2023 року приблизно о 16 год. 35 хв. ОСОБА_1 в м.Бучач по вул. Ст.Бандери, керував автомобілем «ОпельЗафіра», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу Драгер 6810 та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Пасічник А.З. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

ОСОБА_2 не перебував за кермом транспортного засобу, автомобіль стояв у нерухомому стані та двигун у ньому був вимкнений;

матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законної зупинки поліцейським транспортного засобу ОСОБА_2 , так як останній правил дорожнього руху не порушував;

працівники поліції внесли до протоколу про адміністративне правопорушення неправдиві відомості щодо часу керування автомобілем зі сторони ОСОБА_2 ;

працівники поліції не запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі;

суд першої інстанції взяв на себе функцію обвинувачення, так як керувався в основному припущеннями щодо імовірності тієї чи іншої події;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом.

Захисник, також звертає увагу суду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №937549, згідно рішення Бучацького районного суду від 25 січня 2024 року скасована.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_2 - адвоката Пасічника А.З., який просив проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про вчинення адміністративного правопорушення ААБ № 037491 від 22 грудня 2023 року; рапорті старшого інспектора чергового ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Свистун І.В. від 22 грудня 2023 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння у Бучацьку міську лікарню; оглянутого в судовому засіданні відеозапису.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не перебував за кермом транспортного засобу, автомобіль стояв у нерухомому стані та двигун у ньому був вимкнений, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як вказані доводи спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, даними відеозапису (файл 0000000__0007_IMP.MP4 з 16:08:00 год) зафіксовано, що ОСОБА_2 при спілкуванні із працівниками поліції підтвердив факт керування ним транспортним засобом. Також, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом марки «ОпельЗафіра», д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується відеоматеріалами наявними у матеріалах справи (файл VID-20231229-WA0006.mp4).

Твердження захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законної зупинки поліцейським транспортного засобу, а також те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №937549, згідно рішення Бучацького районного суду від 25 січня 2024 року скасована, суд апеляційної інстанції оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.35 Закону України Про Національну поліцію однією з підстав для зупинки транспортного засобу є наявність інформації, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для перевірки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 було те, що на службовий планшет екіпажу патрульної поліції надійшло відповідне повідомлення підозрілі дії водія транспортного засобу марки «ОпельЗафіра», д.н.з. НОМЕР_1 . Наявність таких підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.35 Закону про поліцію для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення електронним рапортом старшого інспектора чергового ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Свистун І.В. від 22 грудня 2023 року, згідно якого вбачається, що заявниця ОСОБА_3 керуючи автомобілем та проїжджаючи вул.Степана Бандери, м.Бучач, повз заклад швидкого харчування «Кебаб» виявила автомобіль «Опель Зафіра», водій якого здійснював незрозумілі маневри даним транспортним засобом, та повалився обличчям на кермо, що давало підстави для перевірки даного водія на факт керування в стані алкогольного сп`яніння. По прибутті на місце події було встановлено, що водій автомобіля «Опель Зафіра» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 керував даним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота і нестійка хода, а від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Виходячи із вищенаведеного, доводи захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законної зупинки поліцейським транспортного засобу суд апеляційної інстанції оцінює критично, а скасування Бучацьким районним судом від 25 січня 2024 року постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №937549, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР, жодним чином не спростовує факту керування останнім автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, який беззаперечно підтверджується наявними у справі про адміністративне правопорушення доказами.

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі було предметом дослідження суду першої інстанції і отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що із оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці, а також в медичному закладі. Крім того, із даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що вживав спиртні напої, а також вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції не направляв ОСОБА_2 для проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі спростовуються наявним у справі направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5).

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та вимог КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу і виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_2 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Пасічника А.З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2024 року відносно ОСОБА_2 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя