ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8654/23 Номер провадження 33/814/350/24Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Категорія:стаття 124Кодексу України про адміністративні правопорушення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

з секретарем Філоненко О.В.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Павленка О.А.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого - адвоката Тимошенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Павленко Олександр Анатолійович, на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП,

стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 05 вересня 2023 року о 21 годині 10 хвилин в м. Полтаві по вул. Г. Сталінграду, 6, переходив проїзну частину поза межами пішохідного переходу, у цей час транспортний засіб ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , рухався по вул. Г.Сталінграду у напрямку вул. Великотирнівська, а для уникнення наїзду на пішохода виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на бордюрний камінь. У результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 порушив пункт 4.7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Павленко О.А., оскаржив її в апеляційному порядку подавши до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити.

Захисник вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки він є пішоходом, а відповідно не є суб`єктом даного правопорушення.

Також захисник зазначає, що судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено докази, які були у розпорядженні суду, що призвело до постановлення неправомірного рішення та притягнення до відповідальності невинної особи.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

Особа, яка притягається до адміністративної- відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Павленко О.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, які в ній наведені.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Тимошенко Д.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Мотиви суду

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Предметом будь-якої дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) є життя і здоров`я учасників дорожнього руху, транспортні засоби та інші споруди шляхів, які пошкоджені в процесі ДТП, та діяння водіїв й інших учасників дорожнього руху, що привели до ДТП.

Родовим об`єктом адміністративно-правового регулювання у сфері ДТП є суспільні відносини, які посягають на безпеку дорожнього руху, об`єктивна сторона яких передбачає обов`язкове настання наслідків у вигляді майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Основною і обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу адміністративного правопорушення є наявність вини особи у скоєнні такого діяння.

ПДР України передбачені обов`язки для усіх учасників дорожнього руху в цілому, зокрема й для пішоходів, що рухаються проїжджою частиною чи узбіччям.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди громадянам, тощо.

Статтею 17 Закону України «Про дорожній рух» пішохода, як учасника дорожнього руху, визначено, як особу, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу (до пішоходів належать також особи, які рухаються в інвалідних візках без двигунів, ведуть велосипед, мопед чи мотоцикл, везуть санки, візок, дитячий або інвалідний візок) та має право: на переважне перетинання проїзної частини по позначених пішохідних переходах; при відсутності в зоні видимості переходу чи перехрестя переходити дорогу, вулицю, залізничний переїзд під прямим кутом до краю проїзної частини на дільниці, де вона добре проглядається в обидві сторони.

Крім того, за вимогою пункту 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пунктів а), г) пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

За вимогами пункту 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9. ПДР України).

Згідно положень, які містяться в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП, та відповідає вимогам статті 256 цього Кодексу, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Вказані вимоги закону були виконані в повному обсязі.

Так, зазначаючи про сукупність доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на матеріали справи, які були досліджені зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 505196 від 05 вересня 2023 року, схему місця ДТП від 05 вересня 2023 року, пояснення потерпілого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 .

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення пункту 4.7 ПДР України.

Виходячи з аналізу та оцінки схеми місця ДТП від 05 вересня 2023 року (а.с. 2), характеру ушкоджень транспортного засобу (а.с. 2 зворот), пояснень учасників ДТП і свідка події від 05 вересня 2023 року (а.с. 3-5), що дана пригода сталася з вини чоловіка, який перебігав проїжджу частину поза межами пішохідного переходу. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дану обставину в своїх поясненнях підтвердив і сам ОСОБА_1 .

Апеляційний суд приходить до висновку, що ДТП мала місце при визначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах.

Таким чином, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.

Суд вірно зазначив, що інкриміноване ОСОБА_1 порушення вимог пункту 4.7 ПДР України ставить його дії в причинно-наслідковий зв`язок з даним ДТП.

Щодо доводів апеляційної скарги

Посилання захисника на ту обставину, що стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність лише водіїв спростовується вище зазначеними нормами КУпАП, Закону України «Про дорожній рух» та ПДР України.

Як вже зазначалося, стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху. Із аналізу вказаної норми закону вбачається, що суб`єктами відповідальності за вказаною статтею можуть бути не тільки водії транспортних засобів, а й інші учасники дорожнього руху (пішоходи, погоничі тварин тощо). Тобто до адміністративної відповідальності за вказаною статтею можуть бути притягнуті громадяни, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Так, суб`єкт адміністративного правопорушення - це фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення проступку віку, з якого настає адміністративна відповідальність.

Оцінивши в сукупності докази, які маються в матеріалах справи, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тобто порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується й апеляційний суд.

Поряд з іншим, суд звертає увагу, що посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова суду першої інстанції неналежним чином мотивована не дає підстави для задоволення апеляційної скарги, так як наведені в апеляційній скарзі аргументи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Посилання захисника, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про допит поліцейського не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 631/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Працівник поліції, якого вважав за доцільне допитати захисник не був очевидцем події, а лише складав протокол про адміністративне правопорушення, відповідно не міг повідомити обставини вчинення ДТП.

Доводи захисника, що судом першої інстанції на клопотання експерта не надано додаткові вихідні дані для проведення експертизи, спростовуються матеріалами справи в їх сукупності. Автотехнічна експертиза була призначена за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Павленка О.А., питання постановлені експерту були надані стороною захисту у клопотанні про призначення судово-автотехнічної експертизи (а.с. 25-26), самим захисником не зазначені вихідні дані, які необхідно було надати експерту для проведення експертизи, сам захисник в судовому засіданні не заявляв клопотання про проведення додаткового огляду чи інших процесуальних дій для встановлення додаткових даних. Суд першої інстанції вірно зазначив у постанові, що суд позбавлений самостійно збирати докази, тому в цій частині посилання захисника є безпідставними.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Висновки суду

Враховуючи викладене, висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за статтею 124 КУпАП є правильною та обґрунтованою.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами статті 33 КУпАП, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови суду не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Павленко Олександр Анатолійович залишити без задоволення.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль