"13" березня 2024 р. Справа № 363/7280/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017753 від 17.12.2023 року вбачається, що 17.12.2023 року о 13 год. 20 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, 32 кілометр, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та в присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора Drager Alcotest 6820. Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання від 13.02.2024 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Тараненко Я.Ю. з`явилися, висловили заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

17.12.2023 року близько о 13 год. 20 хв. ОСОБА_1 дійсно здійснював керування автомобілем Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з м. Вишгород Київської області у напрямку м. Буча Київської області. У цей момент автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Про причини зупинки транспортного засобу працівники поліції не повідомили, попросили надати документи, що посвідчують особу, відкрити багажне відділення, запитали чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої. ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, показав багажне відділення та підтвердив факт вживання алкогольних напоїв (пиво та горілку) напередодні ввечері 16.12.2023 року. У зв`язку з цим працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу. ОСОБА_1 добровільно погодився пройти зазначений огляд. Для його проведення працівниками поліції було залучено двох осіб в якості свідків.

За результатами проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння було встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле. У зв`язку з цим працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що не знав чому спеціальний технічний прилад показав зазначений результат огляду, у зв`язку з чим він перелякався та одразу не висловив свої заперечення щодо результатів проведеного огляду. Вже після складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 попрохав працівників поліції відвезти його до медичного закладу для проходження повторного огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він мав сумніви у достовірності результатів проведеного огляду. Однак працівники поліції відмовили у доставленні ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження повторного огляду, мотивувавши це тим, що протокол про адміністративне правопорушення було вже складено. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що на спростування результатів проведеного огляду в той же день він не звертався в самостійному порядку до жодних установ для проходження повторного огляду на стан сп`яніння.

Після цього, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , працівники поліції відсторонили його від керування транспортними засобами, затримали його транспортний засіб шляхом поміщення його на тимчасовий майданчик. На додаток до цього, ОСОБА_1 зазначив, що разом з ним був його товариш, який був повністю тверезий. Оскільки ОСОБА_1 не вважав себе таким, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з вжитим напередодні алкоголем, то саме він і сів за кермо автомобіля, в противному випадку за кермо автомобіля сів би його товариш.

Таким чином, ОСОБА_1 , не заперечуючи факту керування транспортним засобом, підтвердивши факт вживання алкогольних напоїв ввечері дня, що передує дню, в якому він сів за кермо автомобіля, а саме 16.12.2023 року, зазначив, що був не згодний з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу та після складання відносно нього працівниками поліції протоколу за ст.130 КУпАП, вимагав проходження повторного огляду в медичному закладі, на що працівниками поліції йому було відмовлено.

Відповідаючи на запитання суду ОСОБА_1 зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП 17.12.2023 року складався поліцейськими у його присутності, у протоколі він власноруч написав пояснення, щодо вживання ним алкогольних напоїв та керування після цього транспортним засобом, поставив свій підпис.

У судове засідання від 13.03.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. В судовому засіданні захисником Тараненком Я.Ю. було надано документальне підтвердження, з якого вбачається факт мобілізації ОСОБА_1 до лав Збройних Сил України та відрядження до м. Чернігів для виконання бойового завдання. При цьому сторона захисту вважала за можливе продовження судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , однак в присутності захисника Тараненка Я.Ю.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, судовий розгляд проводився за відсутності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання та участь якого не є обов`язковою в межах даного провадження, але за присутності його захисника Тараненка Я.Ю.

У свою чергу стороною захисту надано письмові заперечення (а.с. 31-51) з приводу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані заперечення були обґрунтовані наступним чином: 1) у протоколі працівники поліції не вказали ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені в ОСОБА_1 та на підставі яких працівниками поліції було проведено його огляд на стан алкогольного сп`яніння; аналіз наданих матеріалів справи, у тому числі відеозаписів, дає можливість стверджувати, що ОСОБА_1 жодних ознак сп`яніння не мав, коректно та розбірливо розмовляв з патрульними, поведінка була спокійною; 2) ОСОБА_1 був незгодний з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, оскільки повідомив, що дійсно вживав невелику кількість алкогольних напоїв, але днем раніше, та почував себе добре, без жодних ознак алкогольного сп`яніння; 3) працівниками поліції не направлено ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду; 4) наявне у матеріалах справи направлення не підтверджує факт направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки виписано на КНП «Вишгородська ЦРЛ», яка не є закладом, уповноваженим на проведення огляду водіїв на стан сп`яніння; 5) долучений до матеріалів справи відеозапис зроблений на мобільний телефон, відправлений за допомогою мобільного месенджеру, з нього неможливо встановити дату, час та місце відеофіксації, співвіднести з обставинами даної справи.

З урахуванням вищевикладеного, сторона захисту просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Також захисник Тараненко Я.Ю. прохав суд, у разі визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накласти на останнього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, яке ОСОБА_1 готовий понести та сплатити, однак не позбавляти при цьому права керування транспортними засобами, оскільки на даний час ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах ЗСУ, та обіймає посаду водія.

У судове засідання викликалися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення капітан поліції ОСОБА_2 та старший лейтенант поліції Собко Сергій Миколайович. У судове засідання працівники поліції не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення.

До судового розгляду від старшого лейтенанта поліції Собка Сергія Миколайовича надійшли письмові пояснення, в яких було зазначено, що 17.12.2023 року близько о 13 год. 20 хв. знаходячись на патрулюванні з поліцейським Клименком Ю.С. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, 32 кілометр, працівниками поліції за незначне порушення ПДР України було зупинено автомобіль Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У ході спілкування та перевірки документів у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, запропоновано пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в КНП «Вишгородська ЦРЛ». ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле. З результатами проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, провести повторний огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарні не вимагав. У зв`язку з цим відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлено з його змістом, надано можливість написати пояснення, в яких ОСОБА_1 особисто висловив згоду зі складеним протоколом.

У судове засідання також викликалися свідки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будучи належним чином повідомленими, у судове засідання свідки не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв не надали.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у керуванні транспортним засобом. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, керування транспортним засобом здійснюється особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017753 від 17.12.2023 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є здійснення ним 17.12.2023 року о 13 год. 20 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, 32 кілометр, керування автомобілем марки Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані його захисник Тараненко Я.Ю. не заперечували факту здійснення керування ОСОБА_1 зазначеним у протоколі транспортним засобом у зазначений час та місці. Навпроти ОСОБА_1 особисто та добровільно підтвердив, що 17.12.2023 року о 13 год. 20 хв. здійснював керування автомобілем марки Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з м. Вишгород Київської області до м. Буча Київської області. У своїх же поясненнях у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив і факт зупинки транспортного засобу, і заперечив можливість здійснення керування транспортним засобом будь-якою іншою особою.

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 10), на якому міститься файл з відеозаписом «WhatsApp, дата_ 2023-12-18 о 08.29.12_6cb6f73c». При дослідженні вказаного відеозапису судом встановлено, що він дійсно зроблений на технічний пристрій, відмінний від нагрудної камери працівників поліції. Однак у сукупності з поясненнями ОСОБА_1 , іншими матеріалами справи дає можливість ідентифікувати дату, час та місце подій, що зафіксовані на відеозаписі, та встановити їх належність до тих, що розглядаються в межах даної справи. Таким чином, жодного обґрунтованого сумніву у належності вказаного відеозапису в суду немає.

З відеозапису вбачається, що 17.12.2023 року о 13 год. 20 хв. працівниками поліції було зупинено автомобіль Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . На запитання працівників поліції ОСОБА_1 без жодного тиску, примусу, погроз та насильства добровільно, самостійно, в спокійній обстановці підтверджує факт керування транспортним засобом. Крім того, протягом всього відеозапису працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 саме як до водія транспортного засобу, вимагають проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме як від водія транспортного засобу. Жодних заперечень чи зауважень з приводу керування транспортним засобом ОСОБА_1 не висловлює.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що долучений до матеріалів справи відеозапис зроблений працівниками поліції, є неповним. З метою отримання повного відеозапису відповідним запитом (від 14.02.2024 року вих. № 363/7280/23/7002/2024) судом було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит надано лист за підписом заступника начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, до якого долучено диск, на якому, як встановлено в судовому засіданні, міститься відеозапис, на якому зафіксовано обставини та факти, аналогічні тим, що містяться на відеозаписі, що був долучений до матеріалів справи з самого початку.

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026 та бути підставою для підняття питання щодо дисциплінарної відповідальності, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Вище досліджений відеозапис безпосередньо не розкриває та не відображає обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічній функцій водія зазначеного у протоколі транспортного засобу. Однак при цьому, керуючись стандартом доведення «поза розумним сумнівом», суд з категоричною впевненістю може зробити висновок, що зафіксовані на відеозаписі поведінка самого ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень не дають жодного іншого розумного пояснення зафіксованих обставин і подій як здійснення ОСОБА_1 керування зазначеним у протоколі транспортним засобом.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що учасниками судового провадження факт керування транспортним засобом не заперечувався, а був підтверджений, зважаючи на те, що вказаний факт підтверджується наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення, то суд доходить до висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

Конкретний порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі визначається у Розділі ІІІ Інструкції № 1452/735.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції повідомили йому про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 дійсно підтвердив, що ввечері 16.12.2023 року вживав алкогольні напої. У зв`язку з цим працівниками поліції запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу. Результат огляду позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що не був згодний з результатами проведеного огляду та вимагав проходження повторного огляду в медичному закладі після складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При дослідженні долученого до матеріалів справи відеозапису (а.с. 10) судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції повідомили йому про наявність ознак алкогольного сп`яніння. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 дійсно підтвердив факт вживання алкоголю ввечері 16.12.2023 року, тобто напередодні дня, в якому здійснював керування транспортним засобом. На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу ОСОБА_1 добровільно погодився. Перед проведенням огляду засвідчив цілісність упакування мундштука приладу, підтвердив можливість проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проведений контрольний забір повітря засвідчив відсутність всередині приладу парів алкоголю та достовірність його показників.

Результат огляду, як вбачається з відеозапису, був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле. Вказаний результат був оголошений як свідкам, так і ОСОБА_1 . Жодних заперечень ОСОБА_1 не висловив. При цьому працівниками поліції в чіткій, зрозумілій та недвозначній формі було поставлено запитання до ОСОБА_1 щодо згоди з результатами проведеного огляду, на що ОСОБА_1 без жодного тиску та примусу зазначив, що погоджується з результатами проведеного огляду. Після цього працівники поліції повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але навіть після цього ОСОБА_1 не висловив жодних заперечень, у тому числі щодо результатів проведеного огляду.

Суд звертає увагу, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу здійснюється працівниками поліції в межах наданих їм повноважень на підставі виявлення працівниками поліції в водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Виявлення ознак алкогольного сп`яніння здійснюється працівниками поліції в межах суб`єктивного сприйняття наявності тих чи інших ознак сп`яніння у водія транспортного засобу. До повноважень суду не належить перевірка обґрунтованості встановлення працівниками поліції наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння. Тим більше з урахуванням розриву в часі між виявленням ознак та судовим розглядом, наявності в суду лише відеозапису з місця події, суд позбавлений будь-якої можливості перевірити обґрунтованість виявлення працівниками поліції в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з акту огляду на стан сп`яніння (а.с. 3) огляд на стан сп`яніння проводився у зв`язку з виявленням в ОСОБА_1 таких ознак як запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Вказані ознаки передбачені Інструкцією № 1452/735 як ознаки алкогольного сп`яніння, а тому їх виявлення в ОСОБА_1 давало працівникам законні підстави вимагати проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому ані положення КУпАП, ані положення Інструкції № 1452/735 не вимагають від працівників поліції, у разі згоди водія проходити огляд на стан сп`яніння, фіксувати ознаки алкогольного сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення, на відміну від ситуації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння взагалі. У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що працівниками поліції, як видно з відеозапису, було повідомлено про те, що в ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на що він також не надав жодних заперечень. Тому суд відхиляє відповідні доводи сторони захисту щодо відсутності ознак алкогольного сп`яніння, їх неповідомлення та не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення.

Для перевірки доводів сторони захисту до КНП «Вишгородська ЦРЛ» судом було направлено запит від 14.02.2024 року № 363/7280/23/7013/2024. У відповідь на запит до суду надійшов лист КНП «Вишгородська ЦРЛ» від 18.02.2024 року № 209, до якого надано документальне підтвердження наявності у вказаного медичного закладу права проведення огляду водіїв на стан сп`яніння. Тому суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності в КНП «Вишгородська ЦРЛ», направлення до якої міститься в матеріалах справи, повноважень на проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

У свою чергу суд звертає увагу, що ОСОБА_1 чітко та безумовно погодився з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. У зв`язку з цим відповідно до ст. 266 КУпАП у працівників поліції не виникало обов`язку здійснювати направлення та доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження повторного огляду.

Наявність у матеріалах справи Направлення водія транспортного засобу від 17.12.2023 року (а.с. 3) пояснюється тим, що воно друкується бланком разом з актом огляду на стан сп`яніння та разом з останнім становить єдиний нерозривний документ. Однак факт наявності Направлення не свідчить про те, що проводився огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки факт проведення такого огляду пов`язується з доставленням водія до медичного закладу, а не з фактом складання документа.

Натомість ОСОБА_1 до медичного закладу не доставлявся, оскільки повністю погодився з результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 після вимкнення відеозапису та складання протоколу вимагав від працівників поліції доставлення його до медичного закладу для проходження повторного огляду, суд оцінює як спробу ухилення від відповідальності. Ані поведінка ОСОБА_1 , зафіксована на відеозаписі, ані будь-які інші обставини справи не дають розумних підстав для припущення того, що ОСОБА_1 не погодився з результатами проведеного огляду та вимагав направлення до медичного закладу. Позаяк вказані обставини жодним чином не перешкоджали ОСОБА_1 самостійно звернутися до медичного закладу, пройти огляд на стан сп`яніння та надати висновок огляду на спростування результатів огляду, проведеного на місці зупинки автомобіля. Однак цього ОСОБА_1 не було зроблено.

З чеку тесту № 362 від 17.12.2023 року (а. с. 2) судом встановлено, що результат огляду ОСОБА_1 був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле. Чек тесту містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчив обізнаність з результатами проведеного огляду. З Акту огляду (а.с. 3) судом встановлено, що ОСОБА_1 добровільно розписався в графі результатів огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, засвідчивши тим самим свою згоду з результатами проведеного огляду, а саме стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле.

Таким чином, суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зазначити, що сукупність досліджених у судовому засіданні належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів дають можливість зробити категоричний висновок щодо доведеності поза розумним сумнівом того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 017753 від 17.12.2023 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено; містить пояснення ОСОБА_1 , в яких він погоджується зі складеним протоколом, підтверджує факт керування транспортним засобом та факт вживання алкогольних напоїв;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт керування автомобілем, факт добровільної згоди пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, позитивний результат огляду 0,80 проміле;

- долученим до матеріалів справи відеозаписами працівників поліції, з яких вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його добровільна згода пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, позитивний результат огляду на стан сп`яніння, відсутність в ОСОБА_1 будь-яких заперечень проти результатів проведеного огляду;

- чеком тесту № 362 від 17.12.2023 року, проведеного за допомогою Drager Alcotest 6820, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 0,80 проміле; містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчує свою обізнаність з результатами проведеного огляду;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду за допомогою спеціального технічного засобу 0,80 проміле; містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчує свою згоду з результатами проведеного огляду;

- наявною у матеріалах справи розпискою від 17.12.2023 року ОСОБА_5 , з якої вбачається факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні захисником Тараненком Я.Ю. було зазначено, що у випадку якщо суд дійде до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то сторона захисту просила врахувати як пом`якшуючи обставини відповідно до ст. 34 КУпАП те, що ОСОБА_1 з`являвся у судові засідання, не перешкоджав здійсненню судового розгляду, вперше вчинив адміністративне правопорушення, готовий понести покарання у виді штрафу шляхом його сплати у встановлений законодавством строк, однак при цьому не накладати на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. На додаток до цього, стороною захисту було зазначено, що на даний момент часу ОСОБА_1 є мобілізований до лав ЗСУ, займає посаду водія, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами завдасть втрат державі у виді бойової одиниці.

Клопотання сторони захисту щодо не призначення ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не підлягає задоволенню, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає даний вид стягнення як додаткове безальтернативне стягнення до основного у виді штрафу.

У ч. 4 ст. 30 КУпАП зазначається, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Сукупний аналіз вищенаведених положень дає можливість зробити висновок, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП може не призначатися лише особам, які його не мають. Будь-яких інших винятків щодо застосування цього виду стягнення законодавство не передбачає.

Той факт, що ОСОБА_1 на момент судового розгляду був мобілізований до лав ЗСУ на посаду водія не відміняє факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не знімає з суду обов`язок правильного застосування положень матеріального права, зокрема, шляхом застосування обов`язкового безальтернативного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Тим більше суд критично ставиться до доводів сторони захисту, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами завдасть державі втрат у вигляді бойової одиниці, оскільки щонайменше ОСОБА_1 може бути переведений на іншу військову посаду.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено. Суд зазначає, що належна процесуальна поведінка, яка вимагається від особи чинним законодавством, та інші обставини, зазначені стороною захисту, не можуть бути визнані судом, як пом`якшуючі відповідальність обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який на даний час є військовослужбовцем ЗСУ, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Судом встановлено, що на момент судового розгляду ОСОБА_1 був мобілізований до лав ЗСУ, на даний момент часу є військовослужбовцем, проходить військову службу. У зв`язку з цим відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не підлягає стягненню з нього на користь держави.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас