ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/113/24 Справа № 710/40/24 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Щербак О. В. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 710/40/24 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Шполянського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, 05.01.2024 о 14 год.18 хв. в с. Лозуватка по вул. Лісова, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 22.01.2024 відносно нього, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що він не керував транспортним засобом, жодних свідків, які могли б підтвердити факт керування ним автомобілем, матеріали справи не містять. Протокол про адмінстративне правопорушення щодо нього не можна вважати належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він має суттєві недоліки, його складено нерозбірливим почерком, містить скорочення, не повністю вказано адресу місця скоєння адміністративного правопорушення та місце його проживання, а також йому не було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України.

Звертає увагу на той факт, що представники поліції в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначили про додавання до нього в якості доказу відеозапису VID-20240106-WA0047 чи інших відеозаписів з відеореестратора автомобіля працівників поліції, хоча в матеріалах справи цей відеозапис наявний. При цьому виключно цим відеозаписом з відеореестратора працівники поліції доводять факт нібито керування ним автомобілем. Однак жодних даних щодо серійного номеру, сертифікату повірки, дозвільних документів на використання вказаного відеореєстратора в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає. Тому вважає, шо вказаний відеозапис, та будь-які інші відеозаписи з відеореєстратора автомобіля працівників поліції, є неналежними та недопустимими доказами.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, були складені в один і той же час, а саме 14 год. 45 хв. 05.01.2024, однією і тією ж самою особою, що є порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 №1395.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт ОСОБА_1 послався на вимоги КУпАП, Конституцію України, правову практику Європейського суду з прав людини, інші нормативно правові документи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Олексієнко С.В. пояснив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , він його запевнив, що за кермом автомобіля була інша особа, однак прізвища її не назвав.

Заслухавши думку представника ОСОБА_1 адвоката Олексієнка С.В. в режимі відеоконференції, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, у відповідності до приписів ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, та адвоката Олексієнка С.В., заявлену в судовому засіданні, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина у вчиненні інкримінованого йому адмінправопорушення підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №310467 від 05.01.2024, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.01.2024, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора з патрульного автомобіля.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ним постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права, є безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції був переглянутий диск з відеозаписом події від 05.01.2024 з якого вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що він керував автомобілем без переднього номерного знаку та без переднього бамперу, а також, як з`ясувалося в подальшому після зупинки, не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі посвідчення водія, у з`язку з чим працівниками поліції відносно нього була складена постанова за ч.1 ст.121-3, ч.1,5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.3).

Слід зазначити, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 залишив місце зупинки та намагався втекти, однак був затриманий працівниками поліції для з`ясування причин порушення ним Правил дорожнього руху України.

Працівниками поліції ОСОБА_1 була надана можливість зателефонувати синові, який в подальшому був присутній під час з`ясування всіх обставин.

При спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння і йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, зокрема, на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі, на що останній всіляко ухилявся від цієї пропозиції мотивувавши тим, що він не керував транспортним засобом.

При цьому в розмові з працівниками поліції, пояснив, що «у його невістки дружини сина день народженняна, він могорич наготовив у сумці та їде по матір» (відео 0000021_100093_202401 14:24:59). На запитання працівників поліції, чи вживав алкоголь, ОСОБА_1 відповів, що він «випив три пляшки безалкогольного пива» (відео 0000021_100093_202401 14:19:43; 14:27:52).

У зв`язку з тим, що на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ухилявся від його проходження, говорив «та ні, давайте не будемо» (відео 0000021_100093_202401 14:28:07, 14:28:34), а також зовсім не відповідав мовчав, така поведінка останнього була розцінена працівниками поліції, як відмова ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, йому було роз`яснено порядок такого огляду, наслідки відмови від його проходження, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 поліцейськими було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (відео 0000021_100093_3300_0008 14:39:25), а тому його апеляційні доводи про їх нероз`яснення є неспроможними.

В подальшому працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 підписати протокол та надати письмові пояснення відмовився.

З переглянутого відеозапису вбачається, що процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими не була порушена, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», та в медичному закладі, від якого ОСОБА_1 відмовився, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що поліцейський правомірно склав протокол за порушення саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, як прописано в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта та його представника адвоката Олексієнка С.В. про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а керувала інша особа, є безпідставними та необгрунтованими і спростовуються переглянутим відеозаписом події від 05.01.2024 за участю ОСОБА_1 , зокрема, з відеозапису відеореєстратора автомобіля працівників поліції вбачається, що на зустріч руху автомобіля працівників поліції їхав автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , без передніх номерів та переднього бамперу, працівники поліції прослідували за цим автомобілем, водій якого, побачивши, що за ним їде поліцейський автомобіль, здійснив поворот праворуч до дворів, навіть не ввімкнувши перед цим покажник правого повороту (VID-20240106-WA004714:17:30). В подальшому, як вбачається з відеозапису, здійсненого бодікамерою поліцейського, працівник поліції підійшов до автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій якого, як встановлено в подальшому - ОСОБА_1 , пересів з сидіння водія на переднє пасажирське сидіння (відео 0000021_100093_1800_0007 14:18:09), йому було запропоновано працівником поліції вийти з автомобіля, однак він не виконав його вимоги та покинув автомобіль через передні праві двері і почав тікати (відео 0000021_100093_1800_0007 14:18:54), був затриманий працівниками поліції. Будь-яких інших осіб, які могли б керувати транспортним засобом, як на те вказує представник ОСОБА_1 адвокат Олексієнко С.В., зі слів самого апелянта, на місці зупинки транспортного засобу не було. Більше того, під час зупинки ОСОБА_1 , з`ясування обставин, він жодного разу не сказав, що за кермом автомобіля була інша особа, навпаки, пояснив, що «у невістки день народження, він могорич наготовив у сумці та їде по матір» (відео 0000021_100093_202401 14:24:59), сумнівів переглянутий відеозапис у суду апеляційної інстанції не викликав, та є належним доказом у даній справі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що протокол про адмінстративне правопорушення щодо нього має суттєві недоліки, його складено нерозбірливим почерком, містить скорочення, не повністю вказано адресу місце скоєння адміністративного правопорушення та місце його проживання, а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано про додавання до нього в якості доказу відеозапису VID-20240106-WA0047, а тому він не може бути доказом у справі, є неспроможними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про здійснення відеофіксації події від 05.01.2024 за участі ОСОБА_1 за допомогою бодікамер 00043 та 00093, а в описі документів, які відділенням поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області були направлені Шполянського районного суду Черкаської області, вказано про наявність DVD, з зазначенням аркушу.

Доводи про відсутність сертифікату повірки, дозвільних документів на використання відеореестратора, за допомогою якого здійснювався відеозапис події від 05.01.2024, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, були складені поліцейським в один і той же час, а саме 14 год. 45 хв. 05.01.2024, апеляційний суд зауважує, що допущена неточність у зазначенні хвилин складання того чи іншого документу не може бути підставою для скасування законного рішення районного суду.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Тому, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються, як переглянутим в судовому засіданні вищевказаним диском з відеозаписом події від 05.01.2024 за участю ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП, з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника, є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи вищевикладенене, вважаю, що постанова судді Шполянського районного суду Черкаської області від 22.01.2024 відносно ОСОБА_1 є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка