ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/199/23 Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І.К.
Апеляційне провадження № 33/818/101/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на один рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 03 січня 2023 року о 00 годині 20 хвилин по пр. Героїв Харкова біля будинку 301-А в м. Харкові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, крім того, став учасником ДТП.

Так, своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.06.2023 року та закрити провадження по справі стосовно нього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційній вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо керування ним транспортним засобом, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відеозапис, що долучений до матеріалів справи, а протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.06.2023 року, посилаючись на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за його відсутності ОСОБА_2 та він не отримував оскаржувану постанову, а тому не мав можливості подати апеляційну скаргу у строк, передбачений чинним законодавством.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні поданої апеляційної скарги належить відмовити, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №223565 від 03.01.2023 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 03.01.2023 року о 00 годині 20 хвилин по пр. Героїв Харкова біля будинку 301-А в м. Харкові, транспортним засобом Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №223565 від 03.01.2023 року, ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень (а.с.1);

- відеозапису, долученого до матеріалів справи, з якого вбачається (файл «АЛ69.Мр4»), що по приїзду на місце ДТП, працівниками поліції було виявлено транспортний Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , на водійському сидіння якого перебував ОСОБА_1 . В подальшому під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 було встановлено, що останній керував цим автомобілем, не помітив залізобетонні блоки, які частково перекривали дорогу, та допустив зіткнення з ними.

Крім того, з відеозапису (починаючи з 50 хвилини) вбачається, що працівниками поліції встановлені ознаки алкогольного спяніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Drager» або у закладі охорони здоров`я. На пропозицію поліцейського ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці та погодився проїхати до КНП «ХОР ОНД». По приїзду до наркологічного диспансеру ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, пославшись на погане самопочуття, у звязку з чим працівники поліції викликали швидку допомогу та відвезли водія назад на місце ДТП.

На відеозаписі (починаючи з 00 хв. 50 сек.) також зафіксовано , що після повернення працівників поліції разом із ОСОБА_1 на місце дорожньо-транспортної пригоди, останній на неодноразові пропозиції поліцейського повторно відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager» та проїхати з працівниками поліції у заклад охорони здоров`я для проходження відповідно огляду, пославшись також на погане самопочуття (а.с.4);

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.01.2023 року, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; нестійка хода; тремтіння кінцівок. ОСОБА_1 відмовився від направлення до КНП «ХОР ОНД» для проходження огляду (а.с. 6);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини роту; нестійка хода; тремтіння кінцівок (а.с.3).

Апеляційний суд також бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , надані ним під час апеляційного розгляду, згідно яких, останній не заперечував, що саме він керував транспортним засобом та після ДТП відчував себе погано, але зазначив, що він не може надати медичні документи , що могли підтвердити отримані ним тілесні ушкодження у день події у цій справі.

На запитання головуючого судді Драган М.О. відповів, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатору «Drager».

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, належить врахувати, що згідно відомостей відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 4) вбачається, що після повернення на місце ДТП ОСОБА_1 відмовився на неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Drager» та проїхати з поліцейськими до закладу охорони здоров`я для проходження відповідно огляду.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено факт керування 03.01.2023 року о 00 годині 20 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Героїв Харкова біля будинку 301-А в м. Харкові, що підтвердив апелянт під час апеляційного розгляду.

Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 скористався своїм конституційним та процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю і не звертався зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо незаконних дій працівників поліції під час проведення огляду на місці події та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що ОСОБА_1 звертався до суду в порядку КАСУ.

Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, в тому числі, під час проведення огляду ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів ОСОБА_1 в цій частині.

Апеляційний суд також зазначає, що чинний КУпАП не містить такого поняття як «недопустимі докази», а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, ОСОБА_1 до початку апеляційного розгляду не заявляв.

За таких обставин, з долученого відеозапису, на якому зафіксовані події за участю ОСОБА_1 (а.с.4) об`єктивно вбачається, що працівниками поліції по приїзду на місце ДТП було встановлено, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але він відмовився від проходження відповідно огляду на неодноразові пропозиції працівника поліції.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням алкотестеру Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі твердження сторони захисту не узгоджуються з положеннями ст.251 КУпАП, згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.03.2004 року (а.с.3), а тому повинен знати вимоги п. 2.5 ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 , яку він зазначив в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков