ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/18/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.3 ст.154 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Маракіної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2023 року,-

Встановила:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією належної їй собаки.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Згідно постанови, 17 жовтня 2023 року о 17.15 год. громадянка ОСОБА_1 , вигулюючи свою собаку за адресою: м. Тернопіль, вул. Мирна, не вжила заходів стосовно своєї собаки, оскільки така спричинила ушкодження собаці ОСОБА_2 , внаслідок чого собака останньої загинула. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.1 ч.5 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.154 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції виніс постанову без урахування усіх обставин справи, оскільки собака їй не належить, а є власністю сина, тому не може бути конфіскована.

Вказує, що собака ОСОБА_2 хотіла на неї напасти, а її пес Ральф хотів її захистити, тому вкусив її собаку.

При цьому у матеріалах справи відсутні відомості щодо належності вказаної собаки ОСОБА_2 , а також висновок щодо настання смерті собаки.

Заслухавши захисника апелянта, яка підтримала подану апеляційну скаргу, і з мотивів викладених у ній, розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до таких висновків.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП обґрунтовані сукупністю доказів, належним чином досліджених та проаналізованих судом першої інстанції, на які міститься посилання у постанові.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, належним чином з`ясував: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 ст. 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в невідведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАВ №982278 від 17 жовтня 2023 року; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 жовтня 2023 року, письмових поясненнях потерпілогї ОСОБА_2 від 17 жовтня 2023 року, письмових поясненнях ОСОБА_1 від 17 жовтня 2023 року, письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 від 17 жовтня 2023 року, фотознімками.

При цьому посилання апелянта, що у матеріалах справи відсутні відомості про належність собаки потерпілій ОСОБА_2 чи відомості про настання смерті останньої не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються даними, наявними у матеріалах справи.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.10.2023 року ОСОБА_2 . Звернулася до поліції із заявою про те, що ОСОБА_1 , вигулюючи свого собаку, не виконала належним чином свої обов`язки, внаслідок чого собака ОСОБА_1 17.10.2023 року о 17:15 год. загриз належну їй собаку і вона загинула.

Аналогічні пояснення ОСОБА_4 дала під час її допиту 17.10.2023 року поліцейським офіцером громади Тернопільського району УП ГУНП України в Тернопільській області.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 від 17 жовтня 2023 року, вбачається, що він був очевидцем того, як під час вигулу собаки особою жіночої статі, той загриз собаку його сусідки по АДРЕСА_2 .

Не заперечувала вказаних обставин і сама ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 17.10.2023 року, відповідно до яких остання повідомила, що цього ж дня о 17:15 год. вона вигулювала свого собаку по вул. Мирній у м.Тернополі, де йшла на зустріч ОСОБА_2 разом із своїм собакою. Собака ОСОБА_2 накинувся на її собаку, внаслідок чого її собака вирвався із її рук та побіг за собакою ОСОБА_2 та загриз його.

Згідно п.1 ч.5 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.

Відповідно ст. 23, 24 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. За вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення:1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види адміністративних стягнень.

Конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України (ст. 29 КУпАП).

Вказані положення КУпАП кореспондуються з основними положеннями Конституції України, а саме ст. 41, згідно якої конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Також, санкція ч.3 ст. 154 КУпАП є абсолютною, а не альтернативною, так як передбачає накладення штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування додаткового стягнення в даному випадку є безальтернативним.

Посилання апелянта, що вона не є власником собаки, а тому тварина не підлягає конфіскації, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки саме ОСОБА_1 , знаходячись поза межами свого домоволодіння, вигулювала без намордника та повідка свою собаку породи «кавказька вівчарка», про що сама наголошувала в своїх поясненнях, і потім та напала на собаку потерпілої, чим завдала шкоду її здоров`ю і тим самим спричинила шкоду.

Отже доводи про те, що ОСОБА_1 не є власником собаки є безпідставними.

При цьому, відмітка у ветеринарному паспорті на тварину, виданому лікарем ветеринаром, про те, що власником собаки записаний ОСОБА_5 - син ОСОБА_1 , не скасовує відповідальності останньої за вчинення нею інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність встановлених фактичних обставин у справі та правильність висновків місцевого суду.

Тому, при винесенні постанови суд вірно оцінив зібрані у справі докази та обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 має місце склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а отже відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановила:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2023 року - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя