ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/149/24 Справа № 187/2220/23 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І. М. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Томського О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

У постанові суду зазначено, що 11.11.2023 о 14:10 с. Лобойківка, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія). Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 за ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на незаконність, необгрунтованість рішення місцевого суду та просить скасувати постанову судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що дійсно 11.11.2023 року приблизно о 14:35 хв він під`їхав на автомашині ВАЗ-21070, д.н.з. НОМЕР_1 , до магазину на вул. Центральній в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області, вийшов з авто, підійшов до магазину, після чого працівники поліції, які приїхали після нього, почали звуковим сигналом вимагати його підійти до свого автомобіля, що він вимушений був зробити. Потім, не назвавши своїх даних та не надавши йому для огляду відповідних посвідчень, один з поліцейських почав вимагати у нього відповідні документи на право керування транспортним засобом, на що він почав говорити, що ніяких правил дорожнього рух не порушував та просив пояснити, за які саме порушення його зупинено і для чого вимагають документи. Однак, поліцейські не реагували на його запитання та продовжували вимагати документи, на що він змушений був надати техпаспорт на дане авто, що належить ОСОБА_2 .. При цьому він пояснював, що водійського посвідчення у нього не має та він виїхав не для прогулянки, а йому дійсно було вкрай необхідно виїхати в аптеку с. Петриківка для придбання своїй бабусі інгалятора для дихання, але працівники поліції його не слухали, та, перевіривши його анкетні дані по автоматичній базі, один з поліцейських заповнивши бланк, підійшов до його авто вже з протоколом про адміністративне правопорушення, ввімкнув камеру зовнішнього спостереження, поклав її на кузов та надав йому вказаний протокол, пояснивши, де треба поставити підпис.

Крім того зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів його вини, зокрема, носіїв аудіо- чи відео матеріалів та пояснень свідків, а протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського не є належними доказами.

У той же час вважає, що працівниками поліції було порушено його право на захист, оскільки ніхто не роз`яснював йому прав та обов`язків особи, щодо якої складається протокол про адміністративної правопорушення та вже перед слухання справи в суді він, детально ознайомившись з матеріалами справи, побачив, що у відповідній графі протоколу про ознайомлення з правами, передбаченими ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України стоїть його підпис. Однак, на той час він зовсім не уявляв, що вказано у цих статтях.

Разом з тим, вважає, що у працівників поліції не було жодних підстав, передбачених ст.ст.31,32,35 Закону України "Про Національну поліцію" для його перевірки, вчинення відносно нього будь-яких превентивних дій, в тому числі перевірки документів, а також для зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Також, апелянт не погоджується зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ст.121 КУпАП, оскільки він завжди користується ременем безпеки та поліцейські взагалі не могли бачити коли він під`їхав та зупинився біля магазину.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що під час розгляду справи місцевим судом так само було порушено його право на захист, оскільки за його клопотанням не залучено адвоката, а також всупереч вимогам КУпАП та вступної частини постанови, в судовому засідання не була присутня секретар судового засідання, що може підтвердити і його батько ОСОБА_3 , який разом з ним перебував у судовому засіданні.

Водночас апелянт вважає, що у даному випадку в його діях вбачаються ознаки крайньої необхідності, передбаченої ст.18 КУпАП, та він свідомо поїхав до аптеки, знаючи про відсутність у нього посвідчення на право керувати авто.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник Томський О.Ф. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП.

Захисник додатково звернув увагу на відсутність у справі належного відеозапису з камер патрульних поліцейських щодо обставин події.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 додатково дав пояснення про те, що дійсно не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом та у той день свідомо сів за кермо автомобіля щоб з`їздити до аптеки. Раніше його вже притягали до адмінвідповідальності за ст.126 КУпАП та постанову (а.с.5) він не оскаржував, але штраф не сплачував.

Також зазначив, що постанова про притягнення його до адмінвідповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на нього штрафу (а.с.4) ним не оскаржувала і штраф не сплачувався.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими/ в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №299754 від 11.11.2023, згідно якого, 11.11.2023 о 14:10 с. Лобойківка, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія). Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено: "виїхав в аптеку по інгалятор, в сім`ї знаходиться бабуся та у неї астма". Крім того, зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався, протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його копія ним отримана (а.с.1);

- рапорт інспектора СРПП ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Топурія О., згідно якого під час несення служби у складі СРПП ВП №10 Дніпровського РУП спільно з поліцейським СРПП ВП №10 ДРУП старшим сержантом поліції Опацьким М.М. на службовому автомобілі Mitsubishi Outlander номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, в ході патрулювання у с. Лобойківка на вул. Центральна помічено автомобіль ВАЗ 21070, д.н.з. НОМЕР_1 водій якого порушував п.п.2.3В ПДР України. Під час зупинки, в ході спілкування встановлено водія даного транспортного засобу ОСОБА_1 , який повідомив, що керує транспортним засобом не маючи водійського посвідчення відповідної категорії, тобто не маючи права керування. На місці зупинки відносно водія ОСОБА_1 за порушення п.п.2.3 В та 2.1 А ПРД України винесено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.5 ст.121 КУпАП та за повторне притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, який направлено до Петриківського районного суду Дніпропетровської області для прийняття рішення (а.с.2);

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №270277 від 13.07.2023 року, згідно якої на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі - 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування цим ТЗ (а.с.5).

Як зазначив сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, ця постанова ним не оскаржувалася, але й штраф ним не сплачений.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно диспозиції ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою статті 126 КУпАП.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, при обставинах встановлених постановою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року, чим він порушив вимоги п.2.1а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

У свою чергу ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не оспорював фактичні обставини справи та сам факт керування ним транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, а лише оспорює наявність доказів на підтвердження вказаних обставин.

Разом з цим, не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання апелянта на порушення місцевим судом вимог КУпАП під час розгляду даної справи у зв`язку з відсутністю в судовому засідання секретаря судового засідання, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд в суді першої інстанції проходив без фіксування судового засідання технічними засобами або за допомогою протоколу чи журналу судового засідання. При цьому, зазначення судом першої інстанції у вступній частині оскаржуваної постанови секретаря судового засідання Столяренко Н.П., як учасника процесу, суд апеляційної інстанції вважає технічною опискою, яка не впливає на законність прийнятого рішення.

Водночас, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом його права на захист у зв`язку із не залученням адвоката для надання правової допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції, як на підставу для скасування судового рішення, є неспроможними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання апелянта з цього приводу та він не був позбавлений можливості до початку судового засідання самостійно звернутися за правовою допомогою і укладення угоди з адвокатом або до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області для забезпечення участі безкоштовного захисника за призначенням для забезпечення захисту його прав та інтересів в суді першої інстанції.

Натомість право на захист ОСОБА_1 було відновлено на стадії апеляційного розгляду шляхом самостійного залучення до участі у справі захисника Томського О.Ф.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його незгоди зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП та щодо відсутності у працівників поліції законних підстав для перевірки його особи, вчинення відносно нього превентивних дій та зупинки транспортного засобу під його керуванням, визначених ст.ст. 31,32,35 ЗУ «Про національну поліцію», також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки вони не є предметом апеляційного розгляду та він мав можливість у визначений законом спосіб оскаржити відповідні рішення та дії працівників патрульної поліції. Натомість, як зазначив сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, таких дій він не вчиняв.

Отже, на переконання апеляційного суду, місцевий суд, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає й підстав вважати, що дане адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 в умовах крайньої необхідності, на чому наполягає апелянт, з огляду на наступне.

Згідно із ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Виходячи із аналізу положень ст.18 КУпАП, крайня необхідність - є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це адміністративній відповідальності.

Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: наявність небезпеки переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди.

У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає адміністративній відповідальності за вчинене на загальних підставах.

Натомість, встановлені у справі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в матеріалах справи відсутні конкретні відомості (дані) про те, що на момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення існувала загроза життю чи здоров`я комусь із осіб, зокрема його бабусі, і він з метою відвернення настання ймовірних негативних наслідків та запобігання тяжким наслідкам керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 років та без оплатного вилучення транспортного засобу, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО