Провадження № 33/4823/237/24
Категорія - ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі судді Акуленко С.О., за участі захисника-адвоката Хайтова П.В., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Хайтова П.В. на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.10.2023 року, близько 22 год. 40 хв., у м. Чернігові по вул. Волковича, 11, керував автомобілем «Фольксваген Пассат», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки протягом року притягувався до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду, захисник Хайтов П.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постанова суду незаконна та необґрунтована, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує про недоведеність суду керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки свідки, допитані у суді і які перебували під час події та присутність яких зафіксована на відео, зазначили, що авто не рухалось, вони усі чекали на тверезого водія. Зазначає, що суд безпідставно критично віднісся до таких показань свідків та взяв до уваги показання працівників поліції, у чому вбачає упередженість суду. Посилається на недоведеність керування автомобілем і відеофіксацією, якою зафіксовано події вже коли працівники поліції підійшли до автомобіля, який стояв, при цьому на відео зафіксовано рух невизначеного автомобіля, видно лише світло фар. Також не погоджується з посиланням суду на доведеність факту керування рішенням суду у іншій справі щодо його підзахисного та вважає, що таке не є доказом при вирішенні даної справи, оскільки та справа була розглянута у спрощеному порядку без дослідження доказів. Зазначає, що суд формально віднісся до розгляду справи та послався лише на одну фразу його підзахисного щодо руху з ближнім світлом фар на питання працівників поліції, що не може бути доказом, оскільки у суді він пояснив, що перебував у автомобілі у нетверезому стані та навіть не розумів діалогу з працівниками поліції, які в подальшому застосували до нього наручники. Вважає, що суд при винесенні постанови фактично прийняв на себе функцію сторони обвинувачення, так як прокурор не був залучений до участі, що порушує принцип безсторонності.

В судовому засіданні апеляційного суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності показав, що він не керував транспортним засобом, поліція під`їхала до автомобіля, у якому він сидів на водійському місці та почали казати, що він їх засліпив. Кайданки вдягли на нього за те, що не хотів виходити із авто. Автомобілем керувала дружина.

Захисник-адвокат Хайтов П.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, наполягав на тому, що з відео не вбачається факту керування, суд безпідставно не прийняв до уваги показання чотирьох свідків, які на це указували та взявши на себе сторону обвинувачення, поклав у основу рішення показання працівників поліції. При цьому залишив поза увагою, що коли працівники підійшли, то їх претензії були щодо руху у комендантську годину, щодо ознак сп`яніння не було претензій.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є порушенням вимог п 2.5 ПДР.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно.

Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано рух поліцейського автомобіля, назустріч якому рухався автомобіль із дальнім світлом фар, після розвороту, прослідувавши невеликий проміжок, працівниками поліції виявлено на правому узбіччі автомобіль із ввімкненими габаритними вогнями. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 , який на запитання працівників поліції, відповів, що рухався на «ближньому світлі фар», а потім почав наполягати, що автомобіль стояв та не рухався. Після роз`яснення працівниками поліції ознак сп`яніння та запропонованого огляду на стан сп`яніння, останній спочатку погодився, потім відмовився.

Аналізуючи вказані докази, які є належними та допустимими, апеляційний суд вважає, що усі доводи, на які посилається апелянт, спростовуються відеозаписом.

При цьому суд не приймає до уваги доводи про недоведеність керування, оскільки на відео зафіксовано рух автомобіля та невдовзі виявлено такий на узбіччі з ввімкненими габаритними вогнями. Враховуючи відсутність інших автомобілів на дорозі, оскільки події відбувалися під час комендантської години, поведінку осіб, які перебували у автомобілі, висловлювання, у тому числі щодо руху з «ближнім світлом фар», у суду відсутні підстави сумніватися у русі саме цього автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

При цьому позицію захисту щодо розгубленості останнього внаслідок чого він повідомив недостовірні дані щодо обставин, суд першої інстанції вірно розцінив як намагання уникнути відповідальності, оскільки таке спростовується переглянутим відеозаписом.

А доводи про необ`єктивність оцінки показань свідків, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом І інстанції таке рішення мотивовано належним чином після дослідження усіх доказів у справі, у тому числі і допиту працівників поліції та перегляду відеозаписів, та їх оцінки у сукупності.

Відмова ОСОБА_1 від законної вимоги працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, зафіксована в ході безперервного відеозапису.

За таких обставин, суд дав належну оцінку сукупності зібраних доказів і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Аналіз доказів у сукупності підтверджує, що водію роз`яснено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, а також настання можливих наслідків у разі його незгоди, які полягають у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Адміністративне стягнення накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення та належним чином обґрунтоване.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Хайтова П.В. - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко