КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

справа № 760/2048/24

провадження № 33/824/1661/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сікоріної Світлани Вікторівни , подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Солом`янського районного суду м.Києвавід 02лютого 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 725987 від 13.01.2024 ОСОБА_2 13.01.2024 року о 19 год. 45 хв. по вул.Солом`янська, 18 у м.Києві керував транспортним засобом «OpelAstra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком «Київська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 728037 від 19.01.2024 ОСОБА_2 13.01.2024 року о 19 год. 45 хв. по вул.Солом`янська, 18 (перехрестя вул. Кочура) у м. Києві керував транспортним засобом «OpelAstra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, що призвело до наїзду на транспортний засіб «HondaAccord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись з такою постановою, Сікоріна С.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 21 лютого 2024 року подала через Солом`янський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, а в іншій частині залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП мав низький морально-психологічний стан у зв`язку зі смертю рідної сестри та розлучення зі своєю дружиною, яка перебуває за кордоном. З перших днів війни, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у відсічі і стримуванні збройної агресії рф під час повномасштабного вторгнення, неодноразово показував високий професіоналізм вмінням користуватися технікою під час бойових дій.

Окрім цього, командування військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України просило суд не позбавляти ОСОБА_2 водійських прав з огляду на ту обставину, що останній є водієм важкої техніки підрозділу, яка бере безпосередню участь в бойових діях.Таких фахівців, як ОСОБА_2 , в частині немає, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами строком на один рік призведе до низки обставин, які критично вплинуть на хід обставин щодо забезпечення національної безпеки і оборони громадян.

Також, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння перебував вперше, раніше не притягався до адміністративної, кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває; його дії не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам; відсутні обставини, які обтяжують його відповідальність; він визнав свою вину та щиро розкаявся; саме таке стягнення буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети та пропорційним вчиненому правопорушенню.

У цьому випадку застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є явно несправедливим, а у випадку безальтернативності санкції статті врахування характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника втрачає свій сенс.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року ОСОБА_2 отримав лише 16 лютого 0224 року.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів вручення постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року ОСОБА_2 чи його захиснику, а у Єдиному державному реєстрі судових рішень вказана постанова була оприлюднена лише 15 лютого 2024 року, апеляційний суд вважає не спростованими та обґрунтованими доводи апелянта, що він отримав повний текст постанови лише 16 лютого 2024 року.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана в межах 10-денного строку з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення права захист та справедливий судовий розгляд суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 - адвокат Сікоріна С.В. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, просила скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Додатково зазначила, що ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а тому притягнення його до інших видів юридичної відповідальності за те саме порушення становитиме порушення ст. 61 Конституції України.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 - адвоката Сікоріної С.В., дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши вмотивованість та законність постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Вимоги сторони захисту та безпосередньо ОСОБА_2 про скасування рішення суду в частині накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом обґрунтовані тим, що він є військовослужбовцем та єдиним фаховим водієм важкої техніки підрозділу військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами строком на один рік призведе до низки обставин, які критично вплинуть на хід обставин щодо забезпечення національної безпеки і оборони громадян.

Разом із цим, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не може проігнорувати санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто безальтернативне стягнення.

Так, відповіднодо положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів є невід`ємною частиною стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Одночасно слід зауважити, що з огляду на примітку до ст. 22 КУпАП, положення зазначеної норми не застосовуються до адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У зв`язку з цим, санкція даної норми Закону з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативною та суворою.

Стягнення ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та з урахуванням ст. 36 КУпАП, у розмірі, визначеному більш суворою санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, доводи апелянтав цій частиніне заслуговують на увагу.

З огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_2 , а також відсутність у військовій частині інших водіїв важкої техніки, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, наведені доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про призначення йому стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону. Долучені до матеріалів справи службова характеристика та копії матеріалів службового розслідування по факту ДТП вчиненого старшим сержантом ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, жодним чином не впливають на вирішення питання щодо призначення ОСОБА_2 адміністративного стягнення за наслідки розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до інших видів юридичної відповідальності, зокрема і адміністративної та не становитиме порушення ст. 61 Конституції України.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Солом`янськогорайонного суду міста Києва від 02лютого 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу Сікоріної Світлани Вікторівни , подану в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа