Справа № 510/1674/23
Провадження № 3/510/38/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2024 року м. Рені
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродж. Вінницької області, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено, клопотань не надходило,-
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В
Як виходить з наданих адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 06.09.2023р. о 19.50 год. на території ДП «РМТП» по вул. Дунайській, 188 в м.Рені Ізмаїльського району Одеської області керував автомобілем марки «MAN F2000» із державним номерним знаком НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (п. 2.9 а Правил дорожнього руху України). Проходив алкотест на приладі «Драгер» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ( результати алкотесту - 0,52 проміле ). Внаслідок виявленого правопорушення, на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Представник ОСОБА_1 адвокат Златі Н.С. надала суду письмові пояснення з приводу обставин про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були викладені у адмінматеріалах, заперечувала щодо наявності вини ОСОБА_1 , зазначила, що у діях ОСОБА_1 немає складу та події вищевказаного адмінправопорушення, оскільки останній за кермо транспортного засобу у вказаний в адмінпротоколі час не сідав, транспортним засобом не керував, стан алкогольного сп`яніння не підтверджений належними доказами, на медичний огляд він не доставлявся, самі результати алкотесту він не визнає.
У зв`язку із недоведеністю складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутністю належних доказів, - просить у притягненні ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відмовити та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Захисник ОСОБА_1 Златі Н.С. просила про розгляд справи без її участі.
Вивчивши матеріали справи та додані до неї докази, суд приходить до висновку, що у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід відмовити.
Як виходить зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, 06.09.2023р. о 19.50 год. на території ДП «РМТП» в м.Рені ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MAN F2000» із державним номерним знаком НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним результатом алкотесту, письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , диском із відеозаписом. У зв`язку із даним фактом, працівником поліції ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України, зібрані необхідні докази та адміністративні матеріали були направлені до суду для розгляду.
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України, складений відносно ОСОБА_1 , був ним особисто підписаний, також ним були надані письмові пояснення, будь-яких свідків не було.
Згідно наданих суду письмових пояснень ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, заперечував. Діючи через захисника, ОСОБА_1 пояснив (письмово), що він, як водій, здійснює транспортні перевезення вантажів на замовлення, у вересні 2023р. на вищевказаному автомобілі вибув у відрядження до м.Рені з метою розвантаження зерна у порту, прибув у порт в м.Рені та чекав на дозвіл для розвантаження. 06.09.2023р. він перебував на території порту разом із іншими водіями. Того дня у 22.00 год. на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП (який вже був розглянутий Ренійським районним судом Одеської області, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності із призначенням штрафу). Під час складання відносно ОСОБА_1 адмінпротоколу за ст. 124 КУпАП, на нього був складений і адмінпротокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На той момент він не керував автомобілем, знаходився поруч із ним, двері кабіни авто були відчинені. Жодний медичний огляд ОСОБА_1 не проходив, нікуди із працівниками поліції він не їздив.
Стверджує також, що будь-якої фіксації (фото і відео) начебто виявленого порушення не велося, що є істотним порушенням з боку уповноваженого органу в межах забезпечення доказів вчинення даного адмінправопорушення. Фіксувався тільки процес проведення алкотесту, факт водіння у нетверезому стані нічим не зафіксований, навіть свідків при виявленні правопорушення, складанні адмінпротоколу не було. З урахуванням встановлених обставин справи, захисник просив закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення, зазначивши, що вину ОСОБА_1 не визнає, оскільки автомобілем у стані сп`яніння він не керував, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення знаходився на вулиці (тобто не в транспортному засобі), що не заборонено законодавством, автомобіль знаходився на місці й не рухався та не був заведений, сам факт начебто вчиненого ОСОБА_1 адмінправопорушення жодними доказами не підтверджений, відеофіксація керування ним транспортом у стані алкогольного сп`яніння працівником поліції не велась, в самому же адмінпротоколі не вказано на виявлені поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ЕТ8 № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 2.4 а ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.
Згідно п. 1.10 ПДР України встановлено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Про такі відповідні ознаки алкогольного сп`яніння в адмінпротоколі поліцейським не зазначено, у зв`язку із чим складається таке враження, що працівник поліції «з першого погляду» встановив «стан алкогольного сп`яніння» ОСОБА_1 без виявлення видимих його ознак. Будь-які покази (пояснення) свідків про факт управління транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння відсутні.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.
У КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію, зазначити відомості про свідків правопорушення, якщо вони є.
Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.
Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Пунктом № 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. № 1452/735 встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно п. 7 розділу І вказаної вище Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
П. 6 розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу. Таким чином, пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки має здійснюватися у присутності 2 свідків, які у разі відмови особи від його проходження, будуть свідками такої відмови.
Наявними в матеріалах справи доказами не доведено того, що працівниками поліції зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 . В даний час склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 заперечується, а ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області не надано відеозапису поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2023р., відносно факту керування ОСОБА_1 авто у нетверезому стані.
До адмінматеріалів був доданий диск із відеозаписом, але на відео не зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, а зафіксований факт проведення алкотесту ОСОБА_1 у якомусь приміщенні, якимось особами (особи на відеозапису взагалі не одягнені у формений одяг поліцейського), а результати проведеного алкотесту взагалі на відео не зафіксовані.
Також слід зауважити, що пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. ОСОБА_1 стверджує, що він не проходив медичний огляд та до медичної установи не доставлявся. Натомість він не заперечує, що проходив алкотест за допомогою технічного приладу.
Згідно п.1.10 вищевказаних Правил, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Таким чином, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні водієм транспортним засобом. Під управлінням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу.
Згідно абзацу 4 п. 27 Постанови ПВСУ 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 18 від 19.12.2008 ) для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Як було встановлено в судовому засіданні, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 заперечує, сам факт управління водієм ОСОБА_1 автомобілем марки «MAN F 2000» 06.09.2023р. з ознаками алкогольного сп`яніння працівниками поліції зафіксований не був, тобто на момент фіксування адмінправопорушення ОСОБА_1 не знаходився в автомобілі та не рухався на ньому.
Виходячи з вищенаведеного, вимог, що пред`являються законом до форми і порядку проведення огляду на алкотестері, суд не може вважати результати алкотесту «Драгер» від 06.09.2023р., проведеного з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, належним доказом. Так, на відео не зафіксовані результати проведеного алкотесту із ОСОБА_1 , а із роздруківки приладу «Драгер» за 06.09.2023р. виходить, що тест за участю ОСОБА_1 взагалі проводився о 17.53 год., що не співпадає із часом фіксації вчинення виявлених адмінправопорушень (як за ст. 124 КУпАП, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП) 19.50 год. 06.09.2023р.
За таких умов у суду наявні сумніви щодо правильності проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі Ващенко проти України Європейський суд вказав, що: «обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. Оскільки додані до матеріалів справи докази викликають сумніви у своїй достовірності, тому до уваги взяті судом бути не можуть, а сам порядок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції не дотриманий.
З урахуванням вищенаведеного, суддя приходить до переконання, що достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, суду не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, оскільки не є доведеним сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
За цих обставин суд закриває адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 7, 19, ч.1 ст. 130, 245, п.1 ч.1 247, ст.ст. 266, 280, 283, 284-285, п.п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р.,-
П О С Т А Н О В И В
У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовити. Провадження у справі закрити.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КоАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник