КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1333/2024
Головуючий в суді І інстанції Смик С.І.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Бублика Антона Віталійовича, розглянувши апеляційну скаргу захисника Нічик Аліни Валеріївни на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 02 вересня 2023 року о 01:00 керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 на Набережному шосе (виїзд на міст метро) у м. Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисника Нічик А.В., поданій 22 січня 2024 року засобами поштового зв`язку, указано на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Захисником вказано, що 18 грудня 2023 року в судовому засіданні ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ні захисник не були присутніми. В матеріалах справи наявне клопотання захисника про відкладення розгляду справи, яке направлене до суду через систему електронний суд о 15:12:23, однак судді клопотання передане лише 18 грудня 2023 року о 17:02, про що міститься відмітка на клопотанні. Також на а. с. 9 зазначено, що з матеріалами справи захисник ознайомилася 18 січня 2024 року, і лише 18 січня 2024 року фактично отримано оскаржувану постанову суду, яку не було направлено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або захиснику. Таким чином, вважала, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню.

Вважала, що долучений до матеріалів справи диск відеофіксації є неналежним, судом не взято до уваги, що ознаки, зазначені в протоколі ААД № 260572, не відповідають дійсності. «Тремтіння пальців рук» ніхто не перевіряв, «поведінка, що не відповідає обстановці», є надуманою, «нечітка мова» не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 чітко, розбірливо пояснює, що не перебуває в стані будь-якого сп`яніння. Також на відео ОСОБА_1 зазначає, що не довіряє приладу Драгер і тому відмовляється, натомість працівники поліції не пропонують належним чином пройти процедуру освідування у лікаря нарколога. ОСОБА_1 пропонує працівникам поліції відвезти його на освідування в лікарню, яка знаходиться найближче до теперішнього місцезнаходження по вул. П.Запорожця, але йому було відмовлено. Зі спілкування поліцейського та ОСОБА_1 вбачається лише тиск на нього та намагання поліцейського скласти протокол фактично передчасно. На відео о 01:41 ОСОБА_1 повідомляє, що не перебуває в стані сп`яніння і працівники поліції упереджено до нього відносяться. О 01:11 поліцейський повідомляє, що «Ви не їхали і не були за кермом».

Звертала увагу, що протокол складено о 01:45, з відео вбачається, що о 02:07 працівники поліції не завершили складання адміністративного матеріалу, якійсь невідомій особі пояснюють, що ОСОБА_1 не довіряє їхньому Драгеру і працівникам поліції. При цьому працівники поліції не пропонують проїхати до лікаря нарколога, а повідомляють, що він може протягом 2 годин самостійно звернутись, але потрібно врахувати, що зараз діє комендантська година і фактично це зробити неможливо.

Таким чином, на відеозаписі, долученому до справи, незрозуміло, на який саме носій інформації записано відеозапис, та вказаний диск в матеріалах справи є сумнівним, та таким, що не може носити в собі належну інформацію, яку можна використати як доказ. Відео фіксування події повинно проводитися з моменту зупинки транспортного засобу та до кінця розгляду справи поліцейськими, однак поліцейськими не було проведено таких дій, що є грубим порушенням процедури розгляду справи. Також вказаний відеозапис є неповним та переривається, не містить всіх необхідних реквізитів, а саме номера бодікамери, дату і час відеозйомки, номер жетона поліцейського. Вказувала, що відсутність даних про технічні характеристики засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото- або відеозйомку результати такої фіксації є недопустимими доказами згідно висновків Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 428/2769/17, від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17. Також Верховний Суд в справі № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17) зазначив, що якщо з відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є небезперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. На відео не видно всіх обставин, які вказано у протоколі.

Вказувала, що відеозапис не може вважатися допустимим доказом вини та факту керування транспортним засобом, оскільки на відео не підтверджується факту керування транспортним засобом в момент прибуття працівників поліції, а також конкретної відмови від проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер. З відеозапису не вбачається і незрозуміло, хто був водієм і чи взагалі авто рухалось. Крім того, на відеозаписі зафіксовано лише спілкування поліцейського з особою, та не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, факт руху транспортним засобом, ознаки, які можуть свідчити про обґрунтованість пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння, встановлення осіб свідків та їх наявність. Таким чином, працівниками поліції було порушено процедуру складання адміністративного матеріалу, що є підставою для закриття провадження в справі.

Наводила положення ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Вказувала, що направлення, яке долучено до матеріалів справи, також є недопустимим доказом, оскільки його не було вручено особі, в направленні не зазначено медичного закладу, куди особу направляють. Крім того, проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення. В даному випадку з відеозапису не вбачається, що поліцейський вручав особі письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. Також з відеозапису не вбачається, що саме о 01:10 при особі було виписане направлення або в цей час йому пропонували пройти освідування в закладі охорони здоров`я. Крім того, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Тобто з матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, в зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

Вказувала, що всупереч ст. 266 КУпАП, Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102, водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи документа встановленої форми, а саме акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Крім того, в матеріалах справи відсутній акт огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у разі відмови від проходження, в якому повинно бути вказано «відмова».

Наводила судову практику ЄСПЛ, зазначала, що суд не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

На підставі вищевикладеного просила поновити строк на оскарження, як такий, що пропущено з поважних причин, скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року та закрити провадження в справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи заяву захисника Нічик А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Нічик А.В. пропустила з поважних причин, оскільки розгляд справи проведено у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, без наявності в матеріалах справи доказів належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Після ознайомлення з матеріалами справи 18 січня 2024 року захисником подано апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку 22 січня 2024 року, тобто в межах десятиденного строку.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Крім того, 20 лютого 2024 року до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, подані захисником Бубликом А.В., поза межами строку апеляційного оскарження, встановленими ст. 294 КУпАП, та без належного обґрунтування пропуску такого строку.

Заслухавши пояснення захисника Бублика А.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 260572 від 02 вересня 2023 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудних камер поліцейських № 472091, № 470966.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» (01:05 відеозапису) та в медичному закладі (01:08 відеозапису), звертаючись з зустрічним запитанням до працівників поліції «Ви серйозно?», або не відповідаючи взагалі, і такі дії були правильно розцінені працівниками поліції як фактична відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Наведені обставини також спростовують доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не було запропоновано належним чином ОСОБА_1 пройти процедуру огляду у лікаря нарколога.

Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції, не пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря нарколога, повідомляють, що він може протягом 2 годин самостійно пройти огляд, не підтверджуються ані відеозаписом, ані будь-якими іншими матеріалами справи, та відхиляються апеляційним судом.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, дійсно відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги, що о 01:36 поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що керувати транспортним засобом йому заборонено, що спростовує доводи апеляційної скарги, що водія всупереч вимог ст. 266 КУпАП не було відсторонено від керування транспортним засобом. При цьому доводи захисника в апеляційній скарзі, що в матеріалах справи відсутній акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не здійснено тимчасового затримання транспортного засобу відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що на початку відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 о 01:00 та о 01:03 надає пояснення працівнику поліції, маючи на увазі особу, яка перебувала разом з ним в салоні автомобіля: «я вже всю дорогу їду, я хочу її завезти додому і хочу поїхати додому також відпочивати», «мені потрібно її завезти додому», таким чином, ОСОБА_1 фактично підтвердив виконання ним функцій водія, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність на відеозаписі зафіксованого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, впродовж всього відеозапису ОСОБА_1 не заперечував, що керував автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 .

Апеляційний суд враховує, що о 01:03 відеозапису ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що випив бокал пива, о 01:04 уточнює, що це відбулось о 8 годині вечора, о 01:05 відеозапису на репліку поліцейського «Ви коли пили пиво, а потім сідали за кермо, ви ж свідомо це робили» ОСОБА_1 відповідає: «Так, звичайно». Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги, що ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 260572, не відповідають дійсності і їх ніхто не перевіряв, при цьому ОСОБА_1 поводить себе абсолютно спокійно, відповідає на запитання працівників поліції, виконує їх вимоги, говорить чітко та розбірливо.

Крім того, дані доводи ґрунтуються на припущеннях та особистій інтерпретації захисником стану ОСОБА_1 , зафіксованого на відео, і не спростовують його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Апеляційний суд відхиляє, як надумані, доводи апеляційної скарги, що о 01:11 відеозапису поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , «Ви не їхали і не були за кермом», оскільки захисником використано дану фразу поліцейського поза її дійсним контекстом, спотворюючи дійсні обставини справи.

Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме відеозаписом з бодікамер працівників поліції, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції відвезти його на освідування в лікарню, яка знаходиться найближче до їхнього теперішнього місцезнаходження по вул. П.Запорожця, але йому було відмовлено, враховуючи наступне.

З відеозапису вбачається, що о 01:35 ОСОБА_1 запитує у працівників поліції, чи є десь на вул. Визволителів медичний заклад, на що поліцейський відповідає, що раніше медичний заклад був на вул. Визволителів, а тепер знаходиться по вул. П.Запорожця, 20. Після цього працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що той може зараз у супроводі поліції проїхати і пройти огляд, на що останнім згоди не висловлено.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу долученого до матеріалів справи відеозапису в зв`язку з його неповнотою, невідтворенням процесу складання протоколу, керування автомобілем, виходячи із наступного.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Дійсно, відеозапис підтверджує, що камера працювала не безперервно. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 260572 від 02 вересня 2023 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, безперервно зафіксована на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до матеріалів справи долучено відео з бодікамер № 472021, 470966, що спростовує докази апеляційної скарги про відсутність даних про технічні характеристики засобу фіксації, за допомогою якого здійснено відеозйомку.

Доводи апеляційної скарги, що відеофайл не містить всіх необхідних реквізитів, а саме номера бодікамери, дату і часу відеозйомки, номеру жетона поліцейського, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 428/2769/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 про те, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, і що в ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото або відеозапис.

В даному випадку працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, а ст. 283 КУпАП передбачає вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, наведені правові висновки зроблені у справі з іншим предметом оскарження і за правилами іншого судочинства (КАСУ, а не КУпАП) і на відміну від цієї справи, у даній справі факт правопорушення, підтверджується також і іншими належними та допустимими доказами у справі.

Також є нерелевантними посилання захисника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення. Оцінки судами неповноти чи переривання відеозапису в справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17 не здійснювалось взагалі.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було попереджено про відеозйомку, не ґрунтуються на вимогах ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», якою відповідних вимог не передбачено, та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі не зафіксовано встановлення осіб свідків та їх наявність, не ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 266 КУпАП, якою визначено, що огляд проводиться у присутності двох свідків лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ніхто не вручав копію направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлював з його змістом, і що з відеозапису не вбачається, що саме о 01:10 при особі було виписано направлення або в цей час йому пропонували пройти освідування в закладі охорони здоров`я, і що в матеріалах справи відсутній акт огляду на визначення стану сп`яніння, з огляду на те, що положеннями ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року не передбачено вручення копії такого направлення особі, яка направляється для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки таке направлення виготовляється для медичного закладу, та складення акту огляду на визначення стану сп`яніння у разі відмови водія від проходження такого огляду.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, порушень ПДР, які б давали право працівникам поліції відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» здійснювати законну зупинку транспортного засобу, в зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, і всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами, з огляду на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в комендантську годину, під час якої заборонено перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень (о 01:00).

Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не спростовують факту встановлення його вини в порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є самі по собі підставою для скасування правильної та законної постанови суду, з огляду на те, що процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі відновлені під час розгляду справи в суді першої інстанції, де він користувався професійною правничою допомогою адвоката, та в апеляційному суді, оскільки апеляційним судом поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк подання апеляційної скарги, і оскільки він мав безперешкодне право брати участь в судовому засіданні.

В цілому доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, з посиланням на ст. 62 Конституції України та рішення ЄСПЛ, що протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не містять достатніх та неспростовних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, і що суд не має право самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику Нічик Аліні Валеріївні строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Нічик Аліни Валеріївни залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.