Номер провадження: 33/813/927/24
Номер справи місцевого суду: 522/2196/24
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Мілєєвої Ірини Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу захисниці Мілєєвої Ірини Валеріївни

на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2024 року о 20:40 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 3», д/н НОМЕР_1 , у м. Одесі, по проспекту Гагаріна, біля будинку №27, із ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5, п.2.9«А» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306.

В апеляційній скарзі захисниця Мілєєва І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року та закрити провадження у справі на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , останній, як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, оскільки повістку про виклик до суду ОСОБА_1 отримав лише 01 березня 2024 року, тобто після винесення у справі оскаржуваної постанови. Крім того, як на підставу для задоволення апеляційної скарги, посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

19 березня 2024 року захисницею ОСОБА_2 , також подано до суду доповнення до апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо про прийняття зазначених вище доповнень до апеляційної скарги, поданих захисницею, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова прийнята Приморським районним судом м. Одеси 27 лютого 2024 року, відтак строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду закінчився 08 березня 2024 року.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу захисницею подано 08 березня 2024 року.

Доповнення до апеляційної скарги, захисницею подані лише 19 березня 2024 року, тобто поза межами строку, регламентованого для подачі апеляційної скарги, при цьому захисницею не порушується питання про поновлення строку для подачі доповнень до апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що за наслідками пропуску процесуального строку, регламентованого законом, особа втрачає право на вчинення певної процесуальної дії, відтак апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи не надає оцінку доводам захисниці, які викладені у доповненнях до апеляційної скарги, оскільки подані поза межами строку на апеляційне оскарження, при цьому не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

В судовому засіданні захисниця Мілєєва І.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, питання щодо поновлення строку для подачі доповнень до апеляційної скарги не порушувала, аргументів щодо поважності причин пропуску строку на подачу доповнень до апеляційної скарги захисницею не наведено.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисницю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мілєєву І.В., перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисницею не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці події за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які слугували підставами для направлення його на огляд з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у змісті апеляційної скарги, захисниця також під сумнів не ставить. Не оспорюється захисницею і те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч. 7 ст. 294КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції, захисниця посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, докази на підтвердження цієї обставини у матеріалах справи відсутні, а також те, що справу судом розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище приписи законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №734162 від 27 січня 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «27 січня 2024 року о 20:40 год. в м. Одеса, пр. Гагаріна, 27, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mazda» 3 НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці відмовився, а також відмовився від проходження огляду у медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

Від підписання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, і отримання його копії, надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що поліцейськими зазначено у змісті протоколу.

У графі «до протоколу додаються», поліцейським зазначено: «пояснення двох свідків та відео б/к 474490; 001448; 475752.

З відеозапису, долученого поліцейськими до матеріалів справи убачається, що на місце події правоохоронці прибули за викликом ОСОБА_3 , який під час спілкування з поліцейськими повідомив, що перед тим як звернутися до поліції, він їхав до відділення поштового зв`язку (Нової пошти), у той час як за ним на автомобілі рухався ОСОБА_1 , останній посигналив ОСОБА_3 , після чого за словами свідка, хотів розбити йому пляшку об голову, після чого ОСОБА_1 розбив дзеркало на автомобілі яким керував свідок у зв`язку з чим останній і звернувся до правоохоронців. Також ОСОБА_3 зазначив, що під час зазначених вище подій у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння. Ці ж обставини підтвердила і дружина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка у цей час знаходилася у салоні автомобіля поряд з чоловіком, в подальшому надали свої пояснення також і у письмовій формі.

Як убачається з письмових пояснень, наданих ОСОБА_3 27 січня 2024 року, останній в якості свідка повідомив поліцейським про те, що ОСОБА_1 їхав позаду нього на автомобілі «Мазда», хотів вдарити його пляшкою по голові, припаркував автомобіль і підійшов до його машини і розбив дзеркало його авто, погрожував, у нього була бита в руках, пістолет, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до поліції. Також зазначив, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Ці пояснення написані власноруч ОСОБА_3 та засвідчені його підписом (а.с. 5).

З письмових пояснень ОСОБА_4 , в якості свідка наданих поліцейським у письмовій формі 27 січня 2024 року убачається, що вони за своїм змістом є аналогічними поясненням ОСОБА_3 , а також тим поясненням, які надані нею безпосередньо на місці події в усній формі, що зафіксовані правоохоронцями за допомогою технічного засобу відеофіксації.

Отже факт керування ОСОБА_1 27 січня 2024 року транспортним засобом у місці, час і за обставин встановлених та зафіксованих поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджується самостійним (окремим) джерелом доказів, а саме поясненнями двох свідків, які прямо вказали на ОСОБА_1 , як на особу, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Наведені вище пояснення є чіткими та послідовними, надані свідками самостійно, без будь-якого примусу, ці пояснення, як в усній, так і письмовій формі узгоджуються між собою, обставин ставити їх під сумнів, суд апеляційної інстанції не убачає.

В апеляційній скарзі захисниця ці джерела доказів (пояснення свідків) також не оспорює, питання про визнання їх неналежними доказами, не порушує.

Зважаючи на викладене вище, виходячи з конкретних обставин цієї справи, апеляційний суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 27 січня 2024 року транспортним засобом, у місці і час та за обставин, зафіксованих правоохоронцями, зважаючи на пояснення, надані свідками.

Окрім того, як убачається з відеозапису з місця події, у ході спілкування з поліцейським ОСОБА_1 одразу взагалі заперечував факт керування ним транспортним засобом, згодом змінив свою позицію та надав пояснення, зазначивши про те, що він все ж таки приїхав на місце події, однак був тверезий (21:39:40, 21:40:10 час вказаний на відеозаписі).Також під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 відчинив двері транспортного засобу «Мазда» НОМЕР_2 , та продемонстрував у салоні автомобіля (на дверцях зі сторони водія) залишки ємності від вжитого пива, пояснивши, що воно вже було випите, коли машина стояла (21:38:44 час вказаний на відеозаписі).

Наведене вище свідчить про непослідовність позиції ОСОБА_1 , наявність суперечностей у його поясненнях, що викликає обґрунтовані сумніви у достовірності цих пояснень, та відповідності їх дійсним обставинам цієї справи.

Установивши та зафіксувавши за допомогою пояснень свідків (очевидців) факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також те, що водій на вимогу правоохоронців, усупереч приписам п. 2.5 ПДР відмовився проходити огляд, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера "Драгер", так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо аргументів захисниці про розгляд справи суддею першої інстанції без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право ОСОБА_1 було забезпечено апеляційним судом, шляхом проведення судового засідання за участі його захисниці.

Окрім того, апеляційним судом створено умови з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 особисто надати пояснення в судовому засіданні апеляційного суду, однак

ОСОБА_1 на власний розсуд нівелював можливість реалізації цього права, оскільки не з`явився в судове засідання під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисниця не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисниці Мілєєвої Ірини Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко