Провадження №: 3/752/122/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 ,
за участіОСОБА_1 , захисника Нечваля Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 525690, що складений з посиланням на порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до зазначеного протоколу 27.09.2023 о 14:15 у м. Київ по просп. Академіка Глушкова, 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 6 державний номерний знак НОМЕР_1 . з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість і рухливість ходи, мови). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.

В якості доказів події та складу адміністративного правопорушення до протоколу приєднано два диски з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8722278, відомості щодо водія з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР).

Під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 та його захисник заперечували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, посилаючись на відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, провокацію працівниками поліції ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, незаконну зупинку ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та його захисника, уважно дослідивши наявні у справі докази, у тому числі переглянувши в залі судового засідання на робочому комп`ютері відеозаписи з нагрудних камер співробітників поліції, а також докази, надані стороною захисту, керуючись завданням КУпАП за ст. 1, засадами забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення за ст. 7, визначення адміністративного правопорушення (проступку) за ч. 1 ст. 9, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення за ст. 247 цього Кодексу, суд (суддя) не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижує увагу та видків руху тягне адміністративну відповідальність за цією статтею.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п. 2 розділу І Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі по тексту - Інструкція № 1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 розділу І цієї Інструкції № 1452/735 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 були наступні ознаки сп`яніння: "виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість і рухливість ходи, мови".

Проте на наявному в матеріалах справі відеозаписі зафіксовано, що о 14:13 працівник поліції підходить до автомобіля ОСОБА_1 , у якому останній знаходиться, та в ході спілкування запитує: "А що у Вас зіниці звужені?" Після цього, поліцейський повідомляє, що ОСОБА_1 потрібно поїхати в лікарню.

У той же час працівник поліції не вживав жодних дій для виявлення вказаної ознаки, а озвучив її, не оглянувши ОСОБА_1 , не провівши тестування очей, та у той момент, коли ОСОБА_1 перебував у своєму автомобілі. Більше того, у протоколі вказана ознака не зазначена.

При цьому працівник поліції повідомив, що підставою для проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння є "звужені зіниці". Проте, "звужені зіниці" не є ознакою сп`яніння в розумінні чинного законодавства, адже Інструкція № 1452/735 вказує на ознаку зіниць - вони мають не реагувати на світло. Щ викладеного слідує, що озвучена поліцейським ознака сп`яніння не є визначеною законом підставою для висловлення вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Суттєвим при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення є те, що у стороннього спостерігача повнолітнього віку, який не має жодної медичної підготовки, при перегляді відеозаписів не мало виникати сумнівів у тому, що ОСОБА_1 не мав ознак наркотичного сп`яніння зі зміненою свідомістю. Поведінка, жести, рухи, риторика, висловлювання, побудова речень, вимова відображені на відеофайлах не вказують на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння у момент зупинки та після неї. Обличчя ОСОБА_1 не мало ознак неприродної блідості.

Враховуючи, що у протоколі вказані інші ознаки сп`яніння, ніж озвучені ОСОБА_1 , з огляду на те, що озвучені ОСОБА_1 ознаки не є ознаками сп`яніння в розумінні чинного законодавства, враховуючи відсутність вчинення поліцейськими будь-яких дій на виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, про які вказано у протоколі, можна констатувати про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, та, відповідно, про відсутність підстав вимагати від ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння. У такому випадку відмова ОСОБА_1 від проходження незаконного огляду на стан сп`яніння не може бути караною.

Поряд з викладеним, суд (суддя) зазначає про встановлення в ході судового розгляду іншого суттєвого порушення процедури огляду водія на стан сп`яніння. Так, з відеозаписів з нагрудних камер слідує, що о 14:13 та 14:30 поліцейські роз`яснюють ОСОБА_1 , що останній має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. О 14:16 ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що у нього немає часу й він поспішає по робочим справам. На це поліцейські повідомляють: "Ну то відмова і поїдете собі далі".

Водночас відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком, а не правом водія. Вказівка працівників поліції на наявність у водія права відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідає чинному законодавству та викиданим вище положенням КУпАП, Інструкції № 1452/735, Правил дорожнього руху.

У силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди в Україні застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України», п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Відповідно до практики Європейського суду з прав людинипід провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі "Раманаускас проти Литви" 05.02.2008).

Описані дії працівників поліції щодо роз`яснення ОСОБА_1 права відмовитись від проходження огляду та можливості у подальшому здійснювати рух на транспортному засобі є провокацією ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки зазначені дії працівників поліції вплинули на рішення ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду. Зазначена відмова ОСОБА_1 стала не є його внутрішнім волевиявленням, а наслідком стороннього впливу працівників поліції, що не може тягнути за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про безпідставність зупинки ОСОБА_1 та недопустимості подальших доказів, суд (суддя) зазначає, що вони знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Так, вичерпний перелік підстав для зупинки водія транспортного засобу міститься у Законі України "Про національну поліцію" та Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 (надалі по тексту Порядок перевірки документів).

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

У наявному в матеріалах справи відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції не повідомляють причини зупинки ОСОБА_1 . Натомість о 14:14 ОСОБА_1 вказує працівникам поліції, що його незаконно зупинили, адже він не порушував Правил дорожнього руху. На це працівник поліції відповідає: "Я ж не кажу, що Ви щось порушували".

Наведене свідчить про те, що була відсутня будь-яка з перелічених вище підстав для зупинки ОСОБА_1 та про не повідомлення такої причини працівниками поліції. Тобто, зупинивши ОСОБА_1 , працівники поліції діяли не в рамках правового поля.

Щодо приєднаної до протоколу про адміністративне правопорушення постанови про керування ОСОБА_1 транспортним засобом за відсутності чинного полісу страхування, то її не слід оцінювати в якості даних, які обумовлюють правомірність зупинки водія, адже відсутність необхідного полісу працівники поліції встановили задовго після зупинки ОСОБА_1 та після перевірки інформації про нього та автомобіль.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також ст. 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути негайно і детально поінформованим не лише про "причину" обвинувачення, тобто про висунені проти нього матеріальні факти, на яких ґрунтується обвинувачення, а й про "характер" обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (рішення у справах «Маточча проти Італії», § 59; "Пенєв проти Болгаріі", §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (рішення у справі "Маточча проти Італії", § 65).

Аналізуючи викладене, суд (суддя) зауважує, що дотримуючись принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, держава повинна зробити текст закону легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Суб`єкти владних повноважень, які діяли від імені держави, а саме: інспектори патрульної поліції при зупинці ОСОБА_1 взагалі не вказали на причину зупинки, і до останнього її так і не назвали, стверджували, що водій має право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, бо так буде швидше, на власний розсуд визначили, що водій відмовляється від проходження огляду і надали на підписання складений у подальшому протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, зауважили, що у разі проходження огляду у лікаря нарколога з подальшим виявленням залишків наркотичних речовин у організмі, його буде поставлено на облік у нарколога. Описані дії повністю не відповідають принципу правової визначеності та порядку проходження огляду на стан сп`яніння водія.

Враховуючи все викладене, складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 видається безпідставним через відсутність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 7 ст. 266 КУпАП у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом можливість керування цим транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом.

З досліджених відеозаписів слідує, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що він може й надалі керувати транспортним засобом на підставі тимчасового дозволу та, що ОСОБА_1 у день складання протоколу більше не зупинятимуть. Зокрема, л 15:25 прямо зазначається, що ОСОБА_1 вправі продовжити рух на транспортному засобі.

Будь-яких документів, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом до матеріалів справи не приєднано.

В описаній обстановці бездіяльність поліцейських в частині невідсторонення водія від подальшого керування транспортним засобом цілковито не узгоджується з попередньо оголошеними підозрами на його перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Водночас відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є зміцнення законності.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Підсумовуючи викладене, суд (суддя) резюмує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність визначених законодавством підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Отже, дії поліцейських щодо пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння також вважаються незаконними, адже вони є наслідком незаконних дій щодо зупинки.

Наведений висновок узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 15.03.2019 № 686/11314/17.

Водночас працівники поліції діючи з порушенням норм законодавства та не логічно й не послідовно, незаконно зупинили ОСОБА_1 , не встановили належним чином наявність у нього ознак сп`яніння, роз`яснили йому право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння та не відсторонили його від керування транспортним засобом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини наявність події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно зі складеним відносно ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення, не підтвердилася.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 23, 130, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко