Справа № 345/3399/23
Провадження № 33/4808/61/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Онофришина В.О.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.11.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2023 року о 17:30 год. в с. Добровляни по вул. С.Бандери водій керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка що не відповідає обстановці. На вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля чи в медичному закладі водій відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій стверджує, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що 15.07.2023 року о 17.30 год. в с. Добровляни по вул. Бандери саме він керував транспортним засобом та виконував обов`язки водія автомобіля.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом його вини у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №252258 від 05.07.2023 року, акт огляду водія, направлення на огляд водія не складались в його присутності, копії цих документів не були йому вручені, що є порушенням вимог КУпАП, чим було позбавлено його можливості ознайомлення із суттю висунутого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено диски із п`ятьма відеозаписами, які виготовлені за допомогою невідомого пристрою, на яких відсутні дані про дату та час проведення відео зйомки. Наголошує про відео фіксацію події здійснено мобільним пристроєм, що є забороненим у використанні при оформленні матеріалів адміністративної справи.

Наголошує, що матеріали справи не містять дані про те, що поліцейський не мав можливості для застосування штатних пристроїв відео фіксації.

Таким чином, відеозаписи, які долучено до матеріалів справи та носять фрагментарний характер, не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами його вини у вчиненні правопорушення.

Посилання суду на пояснення працівників поліції в судовому засіданні, яких викликано судом з власної ініціативи, вважає безпідставним та помилковим, оскільки останні є зацікавленими особами, оскільки саме ними було складено протокол про адміністративне правопорушення, а тому у них є юридична зацікавленість у вирішенні справи.

Стверджує, що відеозаписи не містять дані керування саме ним транспортним засобом, не можливо ідентифікувати особу та автомобіль, які містяться на відеозаписах файлів Косаний 1 та Косаний 2.

Вважає, що матеріали справи були складені з порушенням вимог законодавства, а тому є неналежними та недопустимими доказами у справі.

Окрім того, звертає увагу на те, що в протоколі та в акті огляду поліцейськими зазначено різні ознаки алкогольного сп`яніння, що ставить під сумнів наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що при відсутності доказів керування ним транспортним засобом у поліцейського не було підстав пропонувати йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння, а тому вважає, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Онофришин В.О. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Відповідно до доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість останнього у вчиненні правопорушення.

Апелянт звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено копію протоколу, відсутні дані про керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, відеофіксація правопорушення здійснена з порушенням та за допомогою мобільного пристрою, а не нагрудну камеру працівника поліції, відеодокази є неналежними та недопустимими доказами, оскільки є переривчастими та неповними.

Крім того, стверджує, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не є водієм та не керував транспортним засобом.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника та характер вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Судом першої інстанції прийнято рішення у справі за відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні, однак за присутності його адвоката Онофришина В.О.

Судом зазначено, що 27.09.2023 року та 13.11.09.2023 року ОСОБА_1 подавав до суду клопотання, в яких просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 27.09.2023 року адвокат ОСОБА_1 Онофришин В.О. подав клопотання до суду в якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на де, що доводи наведені стороною захисту в суді першої інстанції аналогічні доводам , які наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, що судом в повному обсязі, детально були досліджені доводи наведені захисником адвокатом Онофришин В.О. та надано їм належну правову оцінку, досліджені докази наявні в матеріалах справи на підставі яких суд прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, судом були допитані в присутності адвоката Онофришина В.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , свідки інспектор СРПП Калуського РВП старший лейтенант ОСОБА_2 та сержант поліції ОСОБА_3 , які суду пояснили, що 15.07.2023 р. вони несли службу, у с.Добровляни побачили автомобіль Мерседес синього кольору, водій якого не пристебнутий і тому вирішили зупинити його. Він звернув до річки. Водій відмовився надати документи. У водія були ознаки алкогольного сп`яніння та він відмовився проходити в установленому законом порядку огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер та проїхати в медичний заклад. Тоді на водія був складений протокол. Події знімались на боді камеру. В салоні було двоє дітей. Боді камера сержанта поліції ОСОБА_3 включена була з моменту зупинення автомобіля, а до цього запис здійснювався на відео реєстратор. За кермом був ОСОБА_1 .

Вищевказані пояснення свідків повністю узгоджуються із матеріалами відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджено сукупність наявних доказів з метою перевірки доводів апеляції, в якій стверджується про наявність правових підстав для закриття провадження за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 252258 від 15.07.2023 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 15.07.2023 року о 17:30 год. в с. Добровляни по вул.. С.Бандери водій керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка що не відповідає обстановці. На вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля чи в медичному закладі водій відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

В протоколі зазначено свідки не зазначено.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозапис, направлення в Калуську ЦРЛ, акт огляду на стан сп`яніння.

Дані водія встановлено на підставі даних Дія, посвідчення водія в ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу відмовився. Зазначено, що автомобіль припарковано без порушення ПДР та передано ОСОБА_4 .

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення належним чином зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання відповідних граф протоколу та надати пояснення по суті вчиненого ним правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки другий екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення (копія) не знаходиться в матеріалах справи.

Разом з тим, матеріали справи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 було оголошено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснено, що він звинувачується в тому, що керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується протоколом та долученими відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що матеріали протоколу про адміністративне правопорушення було складено у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку були роз`яснені його права та зміст висунутого обвинувачення, що дозволяло йому організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що працівник поліції приймав заходи для виконання вимог щодо вручення під розписку ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, однак останні, діючи деструктивно, з метою ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, відмовився від отримання копії протоколу, мотивуючи свої дії тим, що не вчиняв правопорушення.

З долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення і останній неодноразово висловлював незадоволення з приводу законних дій працівників поліції.

Такі дані спростовують доводи апелянта щодо не роз`яснення працівниками поліції сутті вчиненого ним правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до долучених відеозаписів вбачається, що відеозапис з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції починається з того, що працівниками поліції були застосовано спеціальні світлові сигнали на службовому автомобілі. В подальшому відеозаписом зафіксовано, як автомобіль Мерседес синього кольору зупиняється і з зі сторони водійського місця виходить ОСОБА_1 , працівник поліції підходить до транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , та наголосив водію з приводу того, що останній керує транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки. В автомобілі перебували дві сторонніх особи. Працівником поліції було наголошено, що вони бачили як водій ОСОБА_1 від`їхав із магазину та продовжив рух автомобілем назустріч службового автомобіля патрульної поліції та ними було помічено, що водій та пасажири не були пристебнуті ременями пасивної безпеки, після чого було прийнято рішення про зупинення даного автомобіля.

Так, апеляційним судом встановлено, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки Мерседес Бенз, д.н.з. НОМЕР_1 , якою зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі.

Відеозаписом зафіксовано як ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції надає посвідчення водія та реєстраційний документ технічний паспорт на автомобіль, після чого був проінформований працівником поліції про порушення ним ПДР.

Слід зауважити, що відеозаписами зафіксовано надання працівниками поліції на вимогу ОСОБА_1 відеозаписів з відео реєстратора службового патрульного автомобіля поліції, які підтверджували факт керування ним транспортним засобом.

Працівниками поліції ОСОБА_1 було повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою сертифікованого приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився, після чого працівник поліції запропонував пройти відповідний огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 повторно відмовився, поводився зухвало та стверджував, що працівники поліції не мають права його затримувати та вимагати будь які документи.

Відеозаписами зафіксовано повідомлення працівником поліції ОСОБА_1 про можливість оскарження дій працівників поліції у відповідності до вимог закону у випадку з їх незгодою.

Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння така ж відповідальність яка передбачена санкцією статті за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, після чого ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції проїхати у медичний заклад для проходження відповідного огляду відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозаписом зафіксовано роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків відповідно до вимог ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України та наголошено про його право скористатись правовою допомогою адвоката.

Відеозапис містить дані про те, що поліцейським повідомлено ОСОБА_1 зміст протоколу про адміністративне правопорушення, однак останній відмовився від отримання копії протоколу під підпис, постійно перебивав поліцейського, стверджува, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом, оскільки він не був водієм автомобіля.

Відеозаписами бодікамери працівника поліції зафіксовано складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від отримання копії протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, долучені до матеріалів справи містять дані оформлення працівником поліції направлення на огляд водія та акту огляду водія.

Таким чином, на відеозаписах чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, роз`яснення йому правових наслідків таких дій у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписи долучені до матеріалів справи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 як водія транспортного засобу , який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог п.2.5 ПДР України.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного акту огляду водія та направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи, та вручення їх водієві не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що поведінка водія транспортного засобу ОСОБА_1 щодо виконання ним вимог працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку була спрямована на явне уникнення від проходження такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Оцінивши зібрані у справі докази, допитавши свідків, адвоката, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Судом зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адмінправопорушення серії ААД №252258 від 15.07.2023 р. (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії БАА №978928 від 15.07.2023 р. (а.с. 4), матеріалами відео фіксації (а.с. 6), показаннями інспектора СРПП Калуського РВП старшого лейтенанта ОСОБА_2 , показаннями поліцейського СРПП Калуського РВП сержанта поліції ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою і змістом в повній мірі відповідає вимогам статті 256 КУпАП.

Посилання апелянта на розбіжності в протоколі та в акті огляду зазначених працівником поліції у нього ознак алкогольного сп`яніння, не є підставою для скасування постанови суду про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та є такими, що не впливають на кваліфікацію його дій.

До матеріалів справи долучено акт огляду водія ОСОБА_1 , відповідно до якого у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду за допомогою приладу Драгер 6820 водій відмовився (а.с.2).

В матеріалах справи наявне направлення на огляду водія транспортного засобу для проведення відповідного огляду до медичного закладу Калуської ЦРЛ, в якому зазначено що огляд водія ОСОБА_1 не проводився, оскільки водій відмовився від проведення відповідного огляду. В направленні зазначено про присутність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №978928 від 15.07.2023 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, чим останній порушив ПДР, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.121 КУпАП.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/2490 чинне до 04.07.2024 року, відповідно до якого Газоаналізатор Алкотест 6820 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019.

Апеляційний суд вражає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв