ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2415/23

Провадження № 33/4820/225/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Підлісного О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду ОСОБА_1 8 вересня 2023 року о 23 годині 25 хвилин в с. Антонівці Хмельницького (Ярмолинецького) району, по вул. Центральній, 58, керував автомобілем Мітцубіші Лансер д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я водій відмовився під безперервний відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний строк йому поновити, постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі. Переконує, що копію оскаржуваної постанови ним отримано лише 27.02.2024, тому строк ним пропущено з поважних причин. Вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що після зупинки його працівниками поліції, останні, на місці зупинки не пропонували йому проїхати до медичного закладу, а процедура запропонованого огляду не відповідає вимогам закону. При направленні на медичне обстеження поліцейськими не було складено акту і не вказані ознаки, які б давали підставу для направлення на огляд. Вважає, що протокол відносно нього складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, тому він позбавлений доказової сили, а інших доказів його вини суду не представлено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Підлісного О.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посилання на її доводи, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.

Оскільки оскаржувану постанову ОСОБА_1 було отримано лише 27.02.2024, тобто по закінченні строку на апеляційне оскарження, тому вважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

У відповідності до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 305908 від 09.09.2023слідує, що 8 вересня 2023 року о 23 годині 25 хвилин в с. Антонівці Хмельницького (Ярмолинецького) району, по вул. Центральній, 58, ОСОБА_1 керував автомобілем Мітцубіші Лансер д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

З переглянутого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем Мітцубіші Лансер д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, через постійно працюючу аварійну світлову сигналізацію під час руху. В ході розмови, у ОСОБА_1 проглядалися явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме нечітка мова, порушення координації рухів, розширенні зіниці очей, поведінка, яка не відповідала обстановці. Поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд для виявлення стану сп`яніння на місці зупинки з використанням приладу «Драгер Алкотест 6810», та у медичному закладі. При цьому, пройти відповідний огляд працівником поліції йому пропонувалося, неодноразово, як на місці зупинки, так і у медичному закладі із роз`ясненням йому наслідків такої відмови проте, останній, агресивно себе поводив, висловлювався нецензурною лайкою в бік працівника поліції, а згодом вдався до застосування фізичної штовханини щодо працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, через що правоохоронці застосували щодо ОСОБА_1 кайданки. Після чого ще неодноразово пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу, і у медичному закладі однак, від ОСОБА_1 в бік поліцейських звучать лише лайливі слова, тому працівник поліції розцінює це як відмову від проходження огляду, про що інформує водія.

У матеріалах справи відсутні, апелянтом, під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Відеозаписом обставин події чітко зафіксовано причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , явні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, який з самого початку і до завершення процедури оформлення адміністративних матеріалів неприховано та демонстративно висловлюється грубою нецензурною лайкою, грубо спілкується з працівниками поліції, факт вживання алкоголю та стан алкогольного сп`яніння не приховував, явно ігнорував законні вимоги працівників поліції, ситуацію під впливом алкоголю не усвідомлював, був впевнений у своїй безкарності.

В кінцевому варіанті ОСОБА_1 поводить себе явно неадекватно, на неодноразову пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, такий не проходить, що розцінюється поліцейським, як відмова від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При таких обставинах, які зафіксовані на відео та у процесуальних документах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності, явно не відповідають об`єктивним даним, які зафіксовані на відео, спростовуються наявними у справі письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024.

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша