Єдиний унікальний номер 448/338/24
Провадження № 3/448/244/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С., розглянувши матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 22.08.2019р. органом 1234,

за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

права передбачені ст.268 КУпАП, ст.ст.10, 63 Конституції України особі роз`яснені,

особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

ОСОБА_1 24.02.2024р. о 12:30 год., діючи в складі групи осіб, а саме спільно з громадянином України ОСОБА_3 , вчинив перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 521 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, внаслідок чого о 13 год. 10 хв. 24.02.2024р. був затриманий посадовими особами Прикордонної Варти Республіки Польща.

Так, 24.02.2024р. о 17:30 год. на підставі ст.ст.3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» (Угоду ратифіковано Законом України №116-VІ від 15.01.2008року) ОСОБА_1 було передано з Республіки Польща на територію України представникам відділу прикордонної служби «Шегині» в пункті пропуску через державний кордон «Шегині-Медика».

Такими своїми діями громадянин України ОСОБА_1 вчинив перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктом пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб, порушивши вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 в судовому засідання були роз`яснені права передбачені ст.268 КУпАП, ст.ст.10, 63 Конституції України та такий відмовився давати пояснення.

В судовому засіданні працівник прикордонної служби особа, котра склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 пояснила, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП. Вказала, що у вищевказаний день і час отримано інформацію від прикордонної варти з Республіки Польща за фактом перетинання державного кордону двома громадянами України. Вказала, що по вказаному повідомленню вибула група реагування, однак дані особи вже були затримані на території Республіки Польща, а о 17.30 год. 24 лютого 2024 року в порядку реадмісії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були передані на територію України. Зазначила, що даних громадян було затримано та складено щодо них протоколи за ознаками правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, а також оцінка суду щодо фактичних обставин справи:

Заслухавши пояснення особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Диспозицією ч.2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто коли правопорушник усвідомлює, що він незаконно перетинає державний кордон (вчиняє спробу перетинання державного кордону), передбачає наслідки своїх дій і бажає цього.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Так, відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України "Про розвідувальні органи України" та "Про оперативно-розшукову діяльність".

Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено права Державної прикордонної служби України, за якою, органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право втому числі, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України (п.12).

Крім того, відповідно до Постанови КМУ від 27.07.1998 за №1147 «Про прикордонний режим» визначено, що прикордонна смуга це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Відповідно до положень ст.9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Статтею 12 даного Закону передбачено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом

Суд враховує, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Суд також приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

За повідомленням Державної прикордонної служби України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежено виїзд з України окремою категорією громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Так, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з дослідженого протоколу затримання ОСОБА_1 , його разом із громадянином ОСОБА_6 було затримано за незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, вважаю, що його винуватість доведена матеріалами справи та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №154953 від 25.02.2024р.;

- протоколом про адміністративне затримання від 24.02.2024 року, згідно якого цього ж дня, о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_1 був затриманий за перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. При затриманні останньому були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП;

- протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.02.2024 року;

- схемою щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 7 Прикордонного загону 24.02.2024 року, де вказано ділянку, на якій здійснено перетинання державного кордону порушниками, напрямки руху правопорушників;

- копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 22.08.2019р. органом 1234 на установчі дані ОСОБА_4 ;

- рапортом начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) Лопатнюка В. щодо обставин затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

- актом приймання-передавання громадянина ОСОБА_1 від 24.02.2024 року.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення та його вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Підстав сумніватися в правдивості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

Судом також встановлено, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №154953 від 25.02.2024 року складений та підписаний уповноваженою на те особою, помічником начальника відділу прикордонної служби начальником групи адміністративно юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , а також містить дату, час та місце його складення.

ОСОБА_1 був присутній під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП України, а також повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Мостиському районному суді Львівської області, однак останній відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом протоколу в присутності двох свідків.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, а також такий у відповідності до норм ст.63 Конституції України відмовився від дачі пояснень.

При цьому судом також враховується те, що ОСОБА_1 дії працівників прикордонної служби щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровував.

Письмові пояснення ОСОБА_1 , надані ним 24.02.2024 року щодо заперечення ним перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску, які містяться в матеріалах справи, суд розцінює критично, як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене та такі не підтверджуються жодними доказами. Вказані пояснення ОСОБА_1 спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 24.02.2024р. та не довіряти яким у суду немає підстав.

З матеріалів справи не вбачається будь-яких порушень при здійсненні затримання ОСОБА_1 працівниками прикордонної служби, оскільки дії таких відповідають вимогам статей 260, 261, 262 КУпАП та ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб, що передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

IV. Накладення адміністративного стягнення.

Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статей 34 та 35 КУпАП, судом не встановлено.

Суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Ступінь вини правопорушника залежить від форми вини, з якою вчинено проступок. Вчинення правопорушення умисно відрізняється від вчинення його з необережності. В першому випадку ступінь вини порушника вищий. Деякі правопорушення може бути вчинено тільки умисно. В цих випадках для визначення ступеня вини порушника має значення вид умислу прямий чи непрямий. Якщо проступок вчинено з прямим умислом, то ступінь вини порушника може підвищити наявність корисливого або іншого низького мотиву.

Майновий стан правопорушника враховується при застосуванні адміністративних стягнень: штрафу, конфіскації, позбавлення спеціального права (в разі застосування позбавлення права керування транспортним засобом щодо професійного водія). При цьому враховується не тільки розмір заробітної плати особи, а й всі інші види її прибутку, який підлягає оподаткуванню, а також наявність або відсутність у неї утриманців.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

На думку головуючого, суд, як соціальний інститут, має відповідати запиту суспільства на справедливість.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не залишає місця сумнівам.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника - ОСОБА_1 є громадянином України, ступінь його вини та майновий стан (є не працевлаштованим), відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що останній жодним чином не розкаявся у вчиненому, а отже не усвідомив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому суд вважає за доцільне застосувати такий вид адміністративного стягнення як адміністративний арешт, що передбачений санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Саме таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу, виправлення правопорушника і запобігання вчинення ним нових правопорушень. Обмежень щодо застосування даного виду стягнення, передбачених ч.2 ст.32 КУпАП, - судом не встановлено.

ОСОБА_1 був затриманий 24.02.2024 року о 17.30 год. на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення та звільнений 26.02.2024 року о 08.10 год., а тому йому необхідно зарахувати час адміністративного затримання в строк відбування адміністративного арешту.

V. Вирішення питання щодо судових витрат.

Згідно вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, то вважаю за необхідне стягнути з останнього судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (3028 грн. х 0,2 = 605,60 грн.).

Керуючись ст.ст.1, 9, 23, 33-35, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб.

Зарахувати ОСОБА_1 в строк відбуття адміністративного арешту його адміністративне затримання з 17.30 год. 24.02.2024року по 08.10 год. 26.02.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про застосування адміністративного арешту виконується після набрання нею законної сили.

Початок відбування адміністративного арешту ОСОБА_1 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Виконання даної постанови в частині відбування ОСОБА_1 адміністративного арешту покласти на органи Національної поліції.

Суддя Ю.В. Кічак