КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Сахно Р.І.,

за участю захисника - адвоката Якобчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника -адвоката Якобчука О.М., на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду в адміністративній справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

За оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, оскільки 2 грудня 2023 року о 02 год. 58 хв., за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, буд. 26/28, керував транспортним засобом «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 "а" ПДР України, положення якого забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду через порушення норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник Якобчук О.М. зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також - не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнув його підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративний відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність того, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані саме керував транспортним засобом.

Як зазначав Касаційний адміністративний суд в складі Верховного суду в рішенні № 303/4467/16-а, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

За результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції вважає, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи про адміністративне порушення, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 "а" ПДР України.

Так в обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи, а саме на дані протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, актом огляду на стан сп`яніння, проведеного за допомогою приладу «Драгер АС 6820», згідно якого у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 1,78‰.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується належними та допустимими доказами, які не заперечується і самим ОСОБА_1 .

В той же час суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх належних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. В протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 521312 ОСОБА_1 заперечував, що він здійснював керування транспортним засобом в зазначеному місті і часі.

В судовому засіданні захисник Якобчук О.М., наполягав на задоволенні апеляційної скарги та звернув увагу суду, що в матеріалах адміністративного провадження повністю відсутні будь які докази керування ОСОБА_1 автомобілем.

На спростування пояснень ОСОБА_1 суд послався на те, що у транспортному засобі він знаходився на водійському сидінні з увімкненим двигуном та габаритами, на наявність в бортовому комп`ютері автомобіля пробігу з моменту заведення двигуна в кількості 22 кілометри.

До таких висновків апеляційний суд відноситься критично, тому що відеозапис не містить а ні фіксації бортового комп`ютера з вищезазначеними показниками а ні того, що саме ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння до місця зупинки, адже відеозйомка починається лише з моменту звернення працівників поліції до ОСОБА_1 , який знаходився у запаркованому біля будинку де він мешкає, автомобілі, та містить його покази про те, що він не був зупинений представниками поліції під час руху транспортного засобу і не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Інших доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Якобчука О.М., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження в справіщодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України - закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.І. Сахно