Справа №461/800/24
Провадження №3/461/445/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Кітов О.В., з участю представника Львівської митниці Державної митної служби України Лубоцького Б.І., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Канади, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 25.10.2016, виданий Saint-laurent,

за ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України,

встановив:

01 листопада 2023 року о 04 годині 54 хвилин гр. Канади ОСОБА_2 на потязі сполученням "Київ-Перемишль" № 705 прямув з України в Республіку Польща в якості пасажира, через пункт пропуску «Мостиська - залізничний» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор».

При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу, ручної поклажі та багажу громадян виникла підозра щодо наявності в громадянина Канади ОСОБА_2 , товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. Під час здійснення митного огляду ручної поклажі та багажу вказаного вище громадянина було виявлено ікони у кількості 2 шт.

Відповідно до висновку експерта Міністерства культури та інформаційної політики України національний музей у Львові імені Андрея Шептицького від 21.11.2023 № 389, надані на дослідження предмети в кількості 2 (двох) ікон. Оціночна вартість 2 (двох) ікон склала 11000 (одинадцять тисяч) гривень, одна з яких становить культурну цінність. В процесі дослідження встановлено наступне: а) 1 (одна) ікона «Христос Вседержитель» представляє цінність з огляду на добрий стан збереження та майстерний металевий оклад; 2) Пам`ятка підпадає під дію Закону України «Про вивезення, ввезення чи повернення культурних цінностей» від 21 вересня 1999 року на підставі якого не підлягає вивезенню за кордон у зв`язку з часом створення - початок ХХст. та як така, що становить історико-культурну цінність; 3) Орієнтована вартість пам`ятки 10000грн. б) 1 (одна) ікона «Богородиця Казанська» 1) ікона не представляє історико-мистецької цінності з огляду на техніку виконання та іконографію; 2) Пам`ятка підпадає під дію Закону України «Про вивезення, ввезення чи повернення культурних цінностей» від 21вересня 1999 року на підставі якого не підлягає вивезенню за кордон у зв`язку з часом створення - початок ХХ ст . 3) Орієнтована вартість пам`ятки 1000 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 197 Митного кодексу України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій відповідних дозвільних документів.

На підставі ч.6 ст. 372 Митного кодексу України, тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22 квітня 2002 року N 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 2002 року зa N 571/6859 вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України (далі - свідоцтво), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 p. N 984 "Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території У країни".

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 2 ст. 371 Митного кодексу України, при вивезенні (пересиланні) за межі митної території України виявлених ікон в загальній кількості 2 штуки, які становить культурну цінність такі підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, із сплатою у випадках, визначених законами України, вивізного мита та з поданням відповідних документів, виданих державними органами.

Згідно з ч. 2 ст. 459 та пп. 7, 43 ст. 4 МК України, суб`єктами відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річнсі о віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємства - керівники та інші працівники підприємств, які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених Митним кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Таким чином, громадянин Канади ОСОБА_2 , 01.11.2022 року при переміщенні на виїзд з України в Республіку Польща не задекларував товари, тобто не заявив за встановленою формою точні та достовірні відомості про ікони в загальній кількості 2 штук, що підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо вивезення за межі митної території України та не надав дозвіл на їх вивезення (пересилання) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

Громадянин Канади ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, наслідки неявки.

Відповідно до ст. 526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася на розгляд справи, хоча належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи.

Представник Львівської митниці Державної митної служби України протокол підтримав.

Частиною 3 статті 471 МК України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у діях ОСОБА_2 наявний склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 471 МК України, а саме при переміщенні на виїзд з України в Республіку Польща ОСОБА_2 не задекларував товари, тобто не заявив за встановленою формою точні та достовірні відомості про ікони в загальній кількості 2 штук, що підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо вивезення за межі митної території України та не надав дозвіл на їх вивезення (пересилання) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №0023/20900/24 від 08.01.2024 року, долученими до протоколу: копією паспорта ОСОБА_2 , актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, доповідною запискою, листом Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького від 21.11.2023 № 389, протоколом про тимчасове вилучення товарів від 08.01.2024.

Аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України доведена повністю.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, приймаю до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, приходжу до висновку, що на ОСОБА_2 слід накласти стягнення у виді штрафу, в межах встановлених санкцією ч. 3 ст. 471 МК України, з конфіскацією товарів.

Згідно ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.

Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 471, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

Громадянина Канади ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Вилучений, згідно протоколу про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил №0023/20900/24 від 08.01.2024 року, товар конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з громадянина Канади ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил у розмірі 12,56 гривень.

Стягнути з громадянина Канади ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605,60 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Олександр КІТОВ