Провадження № 33/801/183/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуСправа № 127/36391/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув його апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 432537 від 16 листопада 2023 року, цього ж дня о 19:40 год. в м. Вінниця, вул. Соборна, 101, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW X6 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, пройти огляд у встановленому законом порядку на місці події чи у лікаря нарколога відмовився в категоричній формі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина цілком доведена. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та жодним чином не спростовані.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, допущення неповноти судового розгляду та неповного з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції не встановив дійсні обставини справи, зокрема, не опитав його в повному обсязі в судовому засіданні про події, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що про існування постанови в повному тексті йому стало відомо лише 02 лютого 2024 року, зокрема, після отримання такого його захисником.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні останнього слід відмовити, а апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності повернути апелянту, виходячи із наступного.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також, слід зазначити, що при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, суд апеляційної інстанції перевіряє тільки поважність причин пропуску строку або їх відсутність, і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Так, в поданому клопотанні, не наведено жодних мотивів, які свідчать про те, що останній саме з поважних причин не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Вінницького міського суду Вінницької області постановлена 19 січня 2024 року, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції (а.с.41-46). Крім того, в матеріалах справи наявна розписка від 19 січня 2024 року про те, що ОСОБА_1 ознайомився з оскаржуваною постановою суду в цей же день (а.с. 47). Відтак, в силу ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем подачі апеляційної скарги вважається 29 січня 2024 року.

Натомість ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 08 лютого 2024 року (а.с. 49), тобто поза межами десятиденного строку, передбаченого на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення.

Покликання в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження щодо дати отримання копії постанови, зокрема 02 лютого 2024 року, як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення статті 294 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом ухвалення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її захиснику.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не наведено таких причин і в клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року.

Отже в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід відмовити та повернути її останньому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий