ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданого органом 2312 від 01.12.2022, рнокпп НОМЕР_3 тел. НОМЕР_4 ,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 121 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 409799, 23.11.2023 о 10-00 год. в м. Запоріжжя Вознесенівський район по вул. Адмірала Нахімова, буд. 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Atego 1224 L» д.н.з. НОМЕР_5 з технічними несправностями, а саме на задню вісь транспортного засобу встановлені шини різних моделей, різними малюнками протектору, чим порушив вимоги п. 31.4.5 "Г" ПДР. Правопорушення вчинено повторно протягом року відповідно до постанови серії ЕАР-6477033 від 30.01.2023 за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Справа призначалася до розгляду на 26.12.2024 року, на 11.01.2024, на 23.01.2024, на 02.02.2024, на 06.02.2024 року та на 19.02.2024 року. 06.02.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням ОСОБА_1 про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи та залучення захисника.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав в повному обсязі. Додатково зазначив, що того дня 23.11.2023 спустило заднє ліве колесо та він використав запаску щоб тимчасово замінити колесо і дістатися до СТО. Прохав закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Келембет С.В. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки наявними у справі матеріалами не доведено факту вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП. Так йому інкриміновано порушення п. 31.4.5 «Г», що розповсюджується для використання легкових автомобілів. Додатково зазначив, що матеріали справи не містять визначення саме типів шин. Додатково зазначив, що ОСОБА_3 був не на легковому автомобілі, а на вантажному, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що виключають закону можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, дії ОСОБА_2 було кваліфіковано за ч. 4 ст. 121 КУпАП.

У судовому засіданні досліджено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 409799 від 23 листопада 2023 року; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6477033 від 30.01.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП; відеозаписом фіксації правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами четвертою, сьомою і дев`ятою статті 121 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколів про адміністративні правопорушення в якості доказів додано лише копію постанови серії ЕАР №6477033 від 30.01.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ст. 121 КУпАП. Зазначена копія постанов не містять підпису особи, яка її винесла.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, при розгляді даної справи суд, вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення було складено саме щодо порушення ОСОБА_1 пункту п.31.4.5 «Г» Правил дорожнього руху України.

Диспозицією ст. 121 ч.4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1-3 ст. 121 КУпАП.

Як встановлено п.31.4.5 «Г» Правил дорожнього руху України забороняється встановлення на одну вісь транспортного засобу діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Існує чотири типи малюнків протектора, що відрізняються своєю орієнтацією та симетричністю щодо автомобіля: симетричний неспрямований малюнок, асиметричний неспрямований малюнок, симетричний спрямований малюнок, асиметричний спрямований малюнок.

Тому вбачається, що розмежовуються поняття різних моделей з різними малюнками протектора від поняття типів малюнків протектора.

Транспортний засіб «Mercedes-Benz Atego 1224 L» є вантажним, тому в межах цього пункту відносно нього є застосовними положення саме в частині різних типів малюнків протектора на одній вісі, але цього не було відображено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, саме на поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення, покладено законодавством обов`язок щодо збирання доказів.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1ст.247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного вбачається, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п.54 рішення від 06.12.2007 у справі «Козинець проти України».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

В цей же час, ОСОБА_1 не згоден, та не вважає себе винним, в інкримінованому йому правопорушенні, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Так, відеозапис долучений до матеріалів не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення саме за тією фабулою, яку викладено в протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи доказів факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, виключає його відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.

За таких обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 121, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту винесення цієї постанови.

Суддя О.О. Романько