Провадження № 3/521/1241/24

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Гуревського В.К., при секретарі Федорової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла адміністративна справа №521/26561/23 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №533409 від 17 листопада 2023 року, вбачається, що 17 листопада 2023 року об 20 годинні 30 хвилин рухаючись в місті Одеса по вулиці Тираспольське шосе водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року, постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП серії ЕАС №6791603 від 06 квітня 2023 року, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №533409 від 17 листопада 2023 року, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 надав до суду клопотання із запереченнями на складений адміністративний матеріал, в яких просить закриття справу стосовно нього за відсутності в його діях складу правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на таке.

Згідно матеріалів справи, очевидно, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності саме за частиною п`ятою ст. 126 КУпАП, оскільки така норма передбачає повторність та суб`єктивну сторону. Тобто ОСОБА_1 має свідомо та повторно, протягом року повторно керувати автівкою не маючи права керування Т.З.

Але немає постанови суду, що набрала чинності саме про те, що він вже одного разу керував автівкою, будучи позбавленим права керування. Бо того не було, оскаржено ним в суді.

Саме склад даного правопорушення, котрий відсутній, оскільки постанову за частиною 4 статті 126 КУпАП ОСОБА_1 оскаржив одразу ж, як дізнався про неї при складанні протоколу за даною справою. Наразі суд розглядає таку скаргу.

Відсутність доказів на підтвердження кваліфікуючої ознаки складу правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП позбавляє суд можливості повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи та винести обґрунтовану постанову.

В свою чергу, за правилами ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б вказували на наявність його умислу на вчинення правопорушення, передбаченого саме ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме, про те, що він був повідомлений про раніше накладене на нього покарання, а також в матеріалах справи відсутні докази того, що він отримав відповідну постанову. Також, що її було винесено законно, а склад порушення був наявний.

Таким чином, в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення недостатньо доказів, як події, так і складу правопорушення передбаченого саме ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Одночасно, «показання» співробітників поліції, в тому числі протокол, рапорт та ін. - не можуть бути прийняти як докази судом: в правової позиції, висловленій у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року № 489/4827/16 вбачається, що свідчення службової особи - інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі №338/1/17 від 26 квітня 2018 року, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками Національної поліції може бути доказом по справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Такий протокол по правовій природі є лише думкою суб`єкта владних повноважень щодо правопорушення, якої має передувати фіксування цього правопорушення.

Отже, згідно ст. 251 КУпАП: «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорож нього рухи, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами».

Таким чином, в матеріалах справі відсутні будь-які об`єктивні дані по справі і/або докази вини ОСОБА_1 саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У період з 13 грудня 2023 року по 19 лютого 2024 року головуючий по справі суддя Гуревський В.К. перебував на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив таке.

Відповідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про те, що вищевказане адміністративне правопорушення було скоєно 17 листопада 2023 року, та на день розгляду справи сплинув строк накладення адміністративного стягнення, визначений ч. 2 ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим суд вважає, що дане провадження необхідно закрити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи той факт, що вищевказане правопорушення відноситься до правопорушення, яке має разовий характер і не відноситься до категорії триваючого, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки правопорушення було скоєно 17 листопада 2023 року, протокол про адміністративне правопорушення був складений 17 листопада 2023 року, то стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а отже строки накладення адміністративного стягнення на даний час закінчилися.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Дана норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання винності чи невинності особи оскільки по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічне положення міститься в рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, за яким у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не має вирішуватися.

Також, відповідно до висновку Вищого адміністративного суду України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності», у разі закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не встановлюється.

Отже, після закінчення вказаних строків унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

При цьому, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Враховуючи, що на даний час закінчився визначений ст. 38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, суд позбавлений процесуальної можливості в подальшому досліджувати докази та вирішувати питання про винуватість ОСОБА_1 , а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Виходячи з викладеного, та керуючись ст. ст. 38, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова суду (судді) у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий В.К. Гуревський