КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1427/2024 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Олександра Борисовича на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.Б. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року скасувати, провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, пославшись як на докази, на протокол серії ААД №531694 від 04 жовтня 2023 року, направлення на огляд ОСОБА_1 до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» від 04.10.2023, постанову серії ЕАТ серії ЕАТ № 7870966 від 04 жовтня 2023 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП, а також відеозапис з нагрудної камери працівника поліції.

На переконання захисника Шевченка О.Б., вказані документи не доводять вину ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні.

Так, постанова серії ЕАТ серії ЕАТ № 7870966 від 04 жовтня 2023 року не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, так як не містить жодної інформації стосовно цього факту.

Направлення на огляд ОСОБА_1 лікарем до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» також не є доказом винуватості останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, так як ОСОБА_1 прибув до вказаної медичної установи, здав біологічний матеріал на дослідження, який і підтвердив безпідставність підозр інспектора поліції Федоренка у вживанні ОСОБА_1 наркотичних засобів.

Відеозапис, здійснений працівником поліції також не доводить те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога.

Крім того, відеозапис працівниками поліції не здійснювався з моменту зупинки автомобіля ОСОБА_1 та не містить повної і об`єктивної картини подій, які мали місце перед «виявленням» ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Адвокат Шевченко О.Б. звертає увагу апеляційного суду на те, що саме конфлікт між інспектором поліції та ОСОБА_1 став підставою пропонування останньому проїхати до лікаря-нарколога для встановлення стану наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , що не заперечували і підтвердили допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 та інспектори поліції ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.Б. вказує на те, що не проходження у двогодинний строк ОСОБА_1 огляду у лікар-нарколога не можна ставити останньому в провину, оскільки наркотичні засоби або психотропні речовини не виводяться з організму людини за декілька годин, а в залежності від тяжкості наркотичного чи психотропного засобу, строку їх вживання, останні можуть зберігатися в організмі людини до 6 місяців, тому, надання на дослідження ОСОБА_1 біоматеріалу для встановлення наявності в організмі слідів наркотичних чи інших засобів, навіть із запізненням (більш ніж через 2 години), не впливає на достовірність висновків лабораторного дослідження щодо наявності - відсутності в його організмі заборонених до вживання речовин.

Крім того, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння, що неодноразово повторював останній працівникам поліції.

Своїми подальшими діями, а саме зверненням до офіційної медичної установи «Соціотерапія» Гнатенко Д.В. довів безпідставність підозр висунутих інспектором поліції, щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шевченко О.Б.підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисник - адвоката Шевченка О.Б., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проте, вимоги вказаного пункту 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного чи наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Згідно Інструкції огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.

В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 531694 від 04 жовтня 2023 року, з якого вбачається, що 04 жовтня 2023 року о 15 годині 50 хвилин в м. Києві, по вул. Електортехнічна, 4, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширенні зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України;

- у направленні на огляд ОСОБА_1 до КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 04 жовтня 2023 року;

- на відеозаписі із нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції, що здійснював оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 де зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - розширенні зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці,виявлені працівниками поліції 04 жовтня 2023 року у ОСОБА_1 , в розумінні п.п.1,2 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.

З відеозапису вбачається, що інспектор поліції неодноразово пропонує водієві пройти огляд в найближчому медичному закладі, проте ОСОБА_1 у відповідь зазначає лише про те, що не згоден із причиною зупинки його транспортного засобу. Поведінка ОСОБА_1 , зафіксована на відеозаписі, навіть за відсутності формальної «відмови», вираженої словесно, свідчить про його не згоду із неодноразовою пропозицією працівника патрульної поліції сісти в автомобіль та проїхати до медзакладу для проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. На такі пропозиції ОСОБА_1 повідомляв, що не незгоден з діями працівників патрульної поліції в цілому.

Після таких заяв ОСОБА_1 поліцейський повідомив водієві, що такі дії розцінюються, як відмова від проходження медичного огляду та повідомив, що за відмову від проходження на огляду буде складено протокол, на що останній зазначив, що не буде нікуди їхати.

Вказаний відеозапис підтверджує дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.Б. про те, що саме конфлікт між інспектором поліції та ОСОБА_1 став підставою пропонування останньому проїхати до лікаря-нарколога для встановлення стану наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 № 1452/735.

Крім того, з відповідними скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шевченко О.Б. не звертались.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння та на підтвердження своєї невинуватості самостійно пройшов в КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», що підтверджуться відповідною довідкою, апеляційний суд відхиляє, так як з наданого захисником висновку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 12 жовтня 2023 року за № 004930 вбачається, що огляд ОСОБА_1 було проведено 04 жовтня 2023 року о 18 год. 38 хв., тобто пізніше двох годин з моменту встановлення підстави для його здійснення (час вчинення правопорушення 04 жовтня 2023 року о 15 год. 50 хв., що не оспорюється стороною захисту).

Крім того, зазначена обставина не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння на пропозицію патрульного поліцейського, зроблену після виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп'яніння, що зафіксовано на відеозаписі, долученому до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 безпідставно було зупинено спростовуються постановою серії ЕАТ № 7870966 від 04 жовтня 2023 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи учасником дорожнього руху, відповідно до п. 1.3 ПДР України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, зокрема п. 2.5 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Неухильне виконання вимог ПДР України водієм, зокрема, вимог п. 2.5 ПДР України полягає у тому, що водій на вимогу поліцейського зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У даному разі ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення, не виконав вимог п. 2.5 ПДР України, які згідно з п. 1.3 ПДР України зобов`язаний був виконати на першу вимогу поліцейського.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, адвокатом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Олександра Борисовича - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Олександра Борисовича залишити без задоволення, постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній