ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11234/23

Провадження № 33/4820/37/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., захисника Кримчака О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Кримчака О.А., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

За постановою суду, 21 квітня 2023 року о 02 год. 12 хв. ОСОБА_1 , керував автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Львівське шосе, 61/4, в м. Хмельницькому, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини та нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому порядку, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Кримчак О.А. подав, в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що в поясненнях свідків немає жодної згадки про те, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, у них зазначено про відмову від проходження огляду ОСОБА_3 . На відеозаписах працівник поліції пропонує пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 , що узгоджується з поясненнями свідків. Крім того, первинний протокол ААД № 306927 був складений відносно ОСОБА_3 . Відеозаписи з місця події судом першої інстанції не досліджувалися, тому суд прийшов до неправильного висновку про визнання ОСОБА_1 винуватим в інкримінованому йому правопорушенні. Самі по собі протоколи не можуть бути належними доказами вини ОСОБА_1 , оскільки не узгоджуються з іншими доказами у справі. Сторона захисту вказує на ненадання місцевим судом оцінки тим фактам, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи, працює водієм.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Кримчака О.А., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року, в частині закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП, не оскаржується, відтак апеляційною інстанцією не переглядається.

Щодо визнання винуватим ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід зазначити наступне.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 254072 від 26.09.2023 слідує, що 21 квітня 2023 року, о 02 год. 12 хв., ОСОБА_1 , керував по вул. Львівське шосе 61/4, в м. Хмельницькому, автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини та нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_1 , в їх присутності, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу "Драгер" та в медичному закладі відмовився (а.с. 2,3).

За даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд ОСОБА_1 запропоновано пройти у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.4).

Матеріали справи містять, також, і акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно з яким даний автомобіль поміщено для зберігання на спеціальний майданчик (а.с.5).

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом першої та апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

З переглянутого відеозапису вбачається зупинка працівниками поліції автомобіля «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , який здійснював рух в комендантську годину. Поліцейський підходить до водія та запитує його чому той не перемикає фари дальнього світла та просить пред`явити документи. Водій представляється ОСОБА_3 , каже, що у нього немає документів та автомобілем він не керував. Поліцейські демонструють йому відеозапис на підтвердження факту керування та перебування ОСОБА_1 за кермом. В ході розмови поліцейський виявляє у водія ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим пропонує йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу та в медичній установі, на що ОСОБА_6 відмовляється.

У матеріалах справи відсутні, апелянтом, під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Згідно з рапортом ст. лейтенанта поліції Я.Лучка від 24.04.2023 слідує, що 21 квітня 2023 року, під час несення ним служби, було зупинено автомобіль «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , документів, що посвідчують особу, водій не пред`явив, надавши недостовірні відомості про себе та назвався ОСОБА_3 , який є його рідним братом, з яким він дуже схожий. Було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 306927, який підлягає знищенню.

22.04.2023 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії ААД № 306928 щодо ОСОБА_1 , та в подальшому, після дооформлення, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії ААД № 254072 від 26.09.2023.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо неналежності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, оскільки первинний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП був складений щодо ОСОБА_3 , так як такі недостовірні відомості щодо особи, працівнику поліції було повідомлено самим ОСОБА_1 , документів, посвідчуючих особу ним не надано, чим введено в оману працівника правоохоронного органу, що стало підставою для складання іншого протоколу, вже, безпосередньо, відносно ОСОБА_1 .

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аргументи з приводу того, що ОСОБА_1 раніше не притягувався відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи, працює водієм, не дають апеляційному суду підстав для призначення ОСОБА_1 більш м`якого стягнення, без позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП такого стягнення не передбачено.

Всі інші доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Кримчака О.А. без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша