Справа № 761/3207/24
Провадження № 3/761/1227/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Хардіна О.П., за участю захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - адвоката Панамаренка Д.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , президента Національного центру «Мала академія наук України»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

25.01.2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення складений головним спеціалістом відділу прав на доступ до інформації Департаменту моніторингу додержання інформаційних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Остренською М.С. 09.01.2024 року відносно Президента Національного центру «Мала академія наук України» ОСОБА_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженим Верховної Ради України з прав людини здійснюється провадження за скаргою голови громадської організації «Червоний Губер» ОСОБА_2 щодо стверджуваного порушення Національним центром «Мала академія наук України» його права на інформацію.

Як убачається з матеріалів скарги, потерпілий стверджує про неотримання відповідей від Академії на запити від 13.06.2023 та від 14.06.2023.

З метою повного та всебічного з?ясування обставин справи до Академії було направлено лист представника Уповноваженого №37202.4/К/870.7/23/45.3 від 10.07.2023 з проханням поінформувати про стан розгляду зазначених запитів потерпілого.

Листом Академії від 28.07.2023 №33/1-23 представнику Уповноваженого було повідомлено, що «звернення від 10.07.2023 року не відповідає вимогам ч. 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» а саме: відсутня довіреність на представництво інтересів Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а відтак звернення не містить підпису повноваженої особи».

У зв?язку з цим до Академії було направлено лист Уповноваженого від 02.08.2023 N? 953.8/К/870.7/23/23/45.3 з проханням невідкладно виконати вимоги, викладені у листі представника Уповноваженого від 10.07.2023.

Листом Академії від 07.08.2023 № 39/1-23 Секретаріат Уповноваженого було надано копії поштових повідомлень про вручення рекомендованих листів, водночас копій відповідей потерпілому долучено не було.

З огляду на викладене до Академії було направлено лист Секретаріату Уповноваженого від 08.09.2023 №1104.8/К/870.7/23/23/45.3 з проханням надіслати до Секретаріату Уповноваженого копії відповідей Академії на запити потерпілого від 13.06.2023 та 14.06.2023.

Станом на 13.11.2023 відповіді на згаданий лист надано не було, у зв?язку з чим до Академії було надіслано лист представника Уповноваженого вказаний лист Секретаріату Уповноваженого від 08.09.2023. від 15.11.2023 №1353.8/K/870.7723/23/45.3. З проханням невідкладно розглянути Листом Академії від 23.11.2023 №48/1-23 Секретаріат Уповноваженого було поінформовано, що листами Академії від 20.06.2023 № 29/1-23 та 30/1-23 потерпілому було повідомлено, що Президія Національної академії «Мала академія наук» не є розпорядником запитуваної інформації.

Водночас убачається, що заявник звертався до Академії, а не Президії. Таким чином, за результатами розгляду листа Уповноваженого від 02.08.2023, листів представника Уповноваженого від 10.07.2023 та 15.11.2023, листа Секретаріату Уповноваженого від 08.09.2023 запитуваної інформації надано не було.

У зв?язку з цим зазначають, що у Законі України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб?єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

У статті 13 Закону наведено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому кожний визначений Законом розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

Так, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб?єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов?язаної з виконанням їхніх обов?язків; а також суб?єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Таким чином, у розумінні Закону Академія може бути розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, надання освітніх послуг та інформації, що становить суспільний інтерес.

При цьому зауважили, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов?язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону розпорядники інформації зобов?язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.

Звертають увагу, що згідно з частиною п?ятою статті 6 Закону не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів,кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов?язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Зважаючи на викладене, запитувана інформація є публічною та Академія є її розпорядником.

Таким чином, листами Академії від 20.06.2023 №29/1-23 та 30/1-23 за підписом ОСОБА_1 потерпілому не надано запитуваної інформації. Уважають у діях Президента Академії ОСОБА_1 убачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212-3 КУпАП, а саме: ненадання інформації.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Панамаренко Д.М. заперечував щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зазначивши, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, а тому просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Адвокат Панамаренко Д.М. просив врахувати, що запити Голови ГО «Червоний Губер» ОСОБА_3 від 13.06.2023 та 14.06.2023, скеровані на ім`я Президента НЦ «МАНУ» - ОСОБА_1 , були розглянуті у межах повноважень та у встановлені строки надано відповіді.

На виконання вимоги Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в рамках розгляду скарги Голови ГО «Червоний Губер», листами НЦ «МАНУ» № 39/1-23 від 07.08.2023 та № 48/1-23 від 23.11.2023 було надано докази направлення відповідей заявнику та, безпосередньо, копії відповідей.

Також вказали, що відповідно до ст. 10 розділу 7 Статуту, безпосереднє керівництво НЦ «МАНУ» здійснює його директор, який призначається на цю посаду та звільняється з посади спільним наказом МОН та НАН України за поданням Президії НЦ «МАНУ».

При цьому, звернули увагу суду, що особи Голови Президії (Президента) та директора розмежовуються та є окремими суб`єктами.

З огляду на приписи Статуту НЦ «МАНУ» саме на директора покладено адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, відтак, і визначення особи відповідальної за розгляд звернень громадян / запитів на публічну інформацію. Тож, як вбачається з матеріалів справи, запит було скеровано до неналежної особи, про що заявника повідомлено відповідями за запити.

Крім іншого, вказали, що положення Статуту є публічному доступі. А отже як запитувач, так і уповноважена особа, яка склала протокол, мала та має всі можливості для перевірки доводів скарги Голови ГО «Червоний Грубер» на предмет їх спроможності з огляду на те, що запит скеровано до особи, яка не є та не може бути згідно Статуту розпорядником такої інформації. Натомість, уповноважена особа, складаючи протокол та визначаючи особу, винну у скоєні адміністративного правопорушення, не перевірила таких доводів та самостійно не впевнилась у тому, що ОСОБА_1 не є та не може бути розпорядником такої інформації і нести відповідальність за надання такої інформації на запит.

Зауважили, що під час здійснення провадження за скаргою Голови ГО «Червоний Грубер», питання належності особи, на ім`я якої заявником було скеровано запити, як і питання повноважень Президента НЦ «МАНУ» - не досліджувалось взагалі. Вказане свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення складено всупереч приписам ст.ст. 247, 248, 251 та 252 КУпАП.

Як убачається зі змісту протоколу, Уповноважена особа зауважує, що запити адресовані «Академії» (НЦ «МАНУ»), а не Президії. Проте, не бере до уваги особу, на ім`я якої скеровані дані запити, та не досліджує і не перевіряє питання повноважень такої особи.

Уважають, що матеріали протоколу не містять відомостей на підтвердження статусу ОСОБА_1 як посадової особи, до повноважень якої входить надання публічної інформації чи повноваження, які передбачають розпорядження такою інформацією.

Викладені заперечення вказують у своїй сукупності, що ОСОБА_1 не є розпорядником та відповідальною особою за надання інформації, а тому не може бути особою, винною у ненаданні інформації, оскільки саме це вказано як вчинення діяння з яким пов`язується порушення, такі обставини уважають свідчать про відсутність події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд прийшов до такого висновку.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частин першої та другої статті 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, утворює склад адміністративного правопорушень, передбаченого за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 09.01.2024 року зазначено про те, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшли заяви потерпілої сторони голови Громадської організації «Червоний Губер» ОСОБА_3 стосовно порушення президентом Національного центру «Мала академія наук України» ОСОБА_1 вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: ненадання інформації.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі, до протоколу долучено відповідні запити ГО «Червоний Губер» від 13.06.2023 та від 16.06.2023 року.

Листом Академії від 23.11.2023 №48/1-23 Секретаріат Уповноваженого було поінформовано, що листами Академії від 20.06.2023 № 29/1-23 та 30/1-23 потерпілому було повідомлено, що Президія Національної академії «Мала академія наук» не є розпорядником запитуваної інформації.

З огляду на приписи Статуту НЦ «МАНУ» (п.10-12 Розділу 7 Статуту) саме на директора покладено адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, відтак, і визначення особи відповідальної за розгляд звернень громадян / запитів на публічну інформацію. Тож, як вбачається з матеріалів справи, запит було скеровано до неналежної особи Президента НЦ «МАНУ», про що заявника повідомлено відповідями за запити.

Таким чином, вбачається, що запит скеровано до неналежної особи, під час складання протоколу не перевірено, чи є Президент розпорядником таких даних. Натомість згідно п.5 Розділу 7 Статуту Вищий керівний орган НЦ «МАНУ» Президія очолюється Президентом, на якого покладаються дії, не пов`язані з безпосереднім керівником, не виконує адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі дії.

Під час здійснення провадження за скаргою Голови ГО «Червоний Грубер», питання належності особи, на ім`я якої заявником було скеровано запити, як і питання повноважень Президента НЦ «МАНУ» - не досліджувалось. Вказане свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення складено всупереч приписам ст.ст. 247, 248, 251 та 252 КУпАП. ОСОБА_1 як Президент НЦ «МАНУ» не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, уповноваженою особою під час складання протоколу не встановлені обставини місця вчинення дій чи бездіяльності при тому, що в суді представник ОСОБА_1 заперечував щодо таких обставин, зазначив, що за вказаною адресою по вул. Дегтярівській, 34-44 в м. Києві Президент НЦ «МАНУ» свою діяльність не здійснює, робоче місце розташоване за іншою адресою.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, а також беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.201З, та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016, ЄСПЛ серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготовитися до захисту ) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Також суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене та розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суддя приходить до висновку, що доказами, які містяться в матеріалах справи, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 188-40, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя О.П. Хардіна