ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/155/24 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - адвоката Білецького Н.Т.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Білецького Н.Т. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 16 грудня 2023 року о 00 год.50 хв. в м. Тернополі по вул. Руській, 11 керував механічним транспортним засобом "Toyota Rav4", д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук від проходження огляду на визначення стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора "Alcotest 7510 OIML" ARLM-0400 (повірка дійсна до 02.11.2024 року) та проведення такого огляду у КНП "ТОМЦНЗ" ТОР водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Білецький Н.Т. вважає постанову суду першої інстанції незаконною, та необґрунтованою, що прийнята з грубим порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що наявні у справі докази не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яким складено протокол від 16.12.2023 року.

Звертає увагу, що на відеозаписі з портативних відеореєстраторів, що міститься в матеріалах справи, неможливо встановити факт руху транспортного засобу, яким, на думку працівників поліції, керував ОСОБА_1 . Вказана обставина, на переконання апелянта, виключає відповідальність водія за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відсутній факт керування транспортним засобом.

Наголошує на тому, що відеозаписом не зафіксовано також того, що поліцейськими вживалися заходи для зупинки транспортного засобу, у відповідності до вимог п.8.9 ПДР України.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б могли вказувати на наявність у ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, вказаних у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 142/735 від 09.11.2015 р.(Надалі - Інструкція № 142/735).

Зауважує, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленої відсутності ознак такого сп`яніння, не може свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стверджує, що за змістом ст.266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 проходження огляду в медичному закладі працівниками поліції пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я і без вручення такого направлення водій не може вважатися таким, що був належним чином направлений для проведення огляду, а тому будь-які дії щодо відмови від проходження огляду не можуть трактуватися як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а наголошував на бажанні його пройти.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Білецького Н.Т., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 24 січня 2024 року та, у зв`язку з відсутністю належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Аналіз доказів, покладених судом першої інстанції в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, свідчить про недотримання місцевим судом положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обов`язковою умовою відповідальності за вказаною правовою нормою є факт керування особою, зазначеною у диспозиції вказаної правової норми, транспортним засобом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Разом з тим, відеозаписом з автореєстратора автомобіля поліції, який долучено до матеріалів справи як доказ (IMG_7537.MP4, IMG_7538.MP4), не зафіксовано руху будь-якого транспортного засобу, в тому числі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ..

Поряд з цим, з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції підходять до транспортного засобу, який припаркований та проводять перевірку документів у водія цього транспортного засобу.

Не зафіксовано вказаним відеозаписом і факту зупинки транспортного засобу "Toyota Rav4", д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_1 .

Таким чином, суд вважає слушними доводи апелянта про відсутність належним чином зафіксованих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок направлення та огляду № 1103 від 17.12.2008 року) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 від 9.11.2015 року) і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1395 від 07 листопада 2015 року).

Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9.11.2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07.11.2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є наявність ознак алкогольного сп`яніння, визначених приписами п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, які поліцейський повинен повідомити особі, яка керує транспортним засобом, для того щоб вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд відповідно до положень п.2.5 ПДР України.

Аналіз наявних у матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, на переконання суду, свідчить про те, що існують обґрунтовані сумніви щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, повідомлених йому працівниками поліції. Зокрема, відеозаписом жодним чином не підтверджуються такі ознаки сп`яніння, повідомлені ОСОБА_1 працівником поліції, як виражене тремтіння пальців рук і різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. При цьому, працівник поліції повідомляє водія про почервоніння шкіри, що не відповідає дійсності.

Натомість, з відеозапису, який досліджено судом апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 поводить себе адекватно обстановці, чітко та впевнено відповідає на запитання працівників поліції, у нього природній колір обличчя, не порушена координація рухів та відсутнє виражене тремтіння пальців рук (як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення).

Також, з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що в закладі охорони здоров`я, куди був доставлений ОСОБА_1 , останній повідомив про погане самопочуття, проте наголошував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння.

Ці ж обставини ОСОБА_1 власноручно зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення та в окремо написаному ним поясненні при складанні працівниками поліції протоколу.

Тому, аналіз вказаних доказів дає підстави для сумніву у правильності висновку місцевого суду про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Також, обґрунтованими є доводи сторони захисту про неналежно оформлені докази доставлення водія ОСОБА_1 для проведення медичного огляду до закладу охорони здоров`я, оскільки у відповідь на запит адвоката Білецького Н.Т. КНП "ТОМЦСНЗ" повідомлено, що відомості про проходження чи не проходження ОСОБА_1 16.12.2023 року медичного огляду в даному медичному закладі відсутні. Зокрема, в медичному закладі відсутнє копія направлення на проходження медичного огляду ОСОБА_1 , будь-які записи в журналах обліку та будь-які інші документи, які б свідчили про перебування ОСОБА_1 у вказаному медичному закладі.

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що неналежне оформлення працівниками поліції матеріалістів справи свідчить про обґрунтовані сумніви у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Білецького Н.Т. - задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя