ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/8284/24

Провадження № 3/947/2028/24

21.03.2024 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ААД № 852151 від 19.02.2024 року),

ВСТАНОВИВ:

11.02.2024 року о 12:18 год., в м. Одеса по вул. Академіка Філатова, біля будинку № 2, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував автомобілем марки «NISSAN», номерний знак НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000440 від 16.02.2024

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.9 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9(а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В судовому засіданні адвокат Богданова Ю.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , скерувала до суду клопотання, у якому просила призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, з підстав викладених у письмових поясненнях, що долучені до матеріалів провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, приходить до переконання, що в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами, у зв`язку із наступним.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України по мобілізації 3 березня 2022 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року у військову частину НОМЕР_3 . Після поранення, за станом здоров`я був переведений для несення військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки від 14.03.2024 року № ВОЗ/3427 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовцю солдату ОСОБА_1 , стрільцю 3 відділення охорони 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано дозвіл на використання автомобільного транспорту, як такому, який виконує завдання та розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо оповіщення, доставлення та звірки військово-облікових даних військовослужбовців у м. Одесі.

Керування автотранспортним для солдата ОСОБА_1 (враховуючи стан здоров`я) необхідно для більш ефективного та результативного виконання наказів та доручень своїх безпосередніх начальників.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, ветеран війни особа з інвалідністю внаслідок війни (посвідчення серії НОМЕР_4 від 18.12.2023 року видан УСЗН Первомайської РДА).

Відповідно до довідки про обставини поранення/каліцтва від 03.10.2022 року № 5619 виданою командиром військової частини НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, полі травму, вогнепальне уламкове проникаюче поранення грудної клітини справа, вогнепальне поранення ІХ ребра справа, правосторонній гемопневмотракс, сліпе уламкове поранення грудної клітини зліва, множинні уламкові поранення поперекової ділянки обох сідниць, травматичний шок ІІ ступеня, струс головного мозку. Порання отримано при безпосередній часті у бойових діях та здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби і захисту Батьківщини.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані обставини та надані ним письмові докази, які є актуальним в період введеного в Україні воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", який діє станом по теперішній час.

Таким чином, позбавлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що вимагає санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП фактично призведе до неможливості виконання конституційного обов`язку щодо захисту держави.

Так, на думку суду, позбавлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності права керування транспортним засобом позбавить його можливості виконувати важливу місію у важкий для нашої країни час, де йде війна у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Також суддя враховує, що дії вчинені особою, що притягується до адміністративної відповідальності не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу правопорушника, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню.

Саме таке стягнення вважаю буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення особою, що притягується до адміністративної відповідальності нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605, 60 грн.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2024 року, що складає 605, 60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.