Справа № 638/883/24
Провадження № 3/638/1129/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Невеніцина Є.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрюково Миколаївського району Одеської області, громадянина України, одруженого, із середньою технічною освітою, який має малолітню дитину, працює автослюсарем, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 644669 від 06.01.2024, 06.01.2024 о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Geely CK» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря-нарколога водій відмовився під відеофіксацію, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Вказані дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та пояснив, що працівники поліції зупинили його автомобіль за відсутності законних підстав. На запитання поліцейського відповів, що курив канабіс 05.11.2023, на що інспектор повідомив, що цей наркотик залишається в крові 4 місяці тому його позбавлять водійських прав. Після цього, у лютому 2024 року ОСОБА_1 також зупиняла поліція, він проходив експертизу на наркотики, яка показала негативний результат. Під час спілкування з працівниками поліції, не на камеру його вмовляли відмовитися від медичного огляду на стан сп`яніння. Зазначив, що відмовився від медичного огляду під впливом провокативних та маніпулятивних дій працівників поліції, що ввели його в оману. Також повідомив, що займається ремонтом автомобілів для військових, які готові взяти його на поруки, та просив не позбавляти права керування транспортними засобами, яке йому необхідно для роботи, яка є єдиним джерелом існування його родини.

Суд, заслухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно з п. 12 Розділу 2 вказаної інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Судом досліджений відеозапис, долучений у якості доказу. За результатами такого дослідження встановлено, що працівники поліції не оголошували водію ознаки його знаходження у стані сп`яніння, а одразу запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, згідно вищевказаних вимог Інструкції, передумовою для вимоги працівників поліції до особи пройти огляд на стан сп`яніння повинно бути встановлення ознак такого сп`яніння та доведення їх наявності доказами у відповідності до положень ч.2 ст.251 КУпАП, а не лише припущеннями працівників поліції щодо такого стану.

Більше того, з наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери працівника патрульної поліції вбачається, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці, тремтіння пальців рук, порушень мови, координації рухів не вбачається. Не зафіксовано на відео й перевірка зіниць водія, які згідно протоколу, не реагували на світло.

Також згідно відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції поліцейського погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, повідомив, що курив коноплю перед новим роком, але зараз повністю тверезий. Інспектор поліції зазначив, що експертиза встановить наркотичне сп`яніння навіть, якщо вживав коноплю півроку тому й у будь-якому разі буде складено протокол за статтею 130 з накладенням штрафу. Після вказаних тверджень поліцейського ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога.

При цьому, суд зазначає, що наркотичне сп`яніння це суто медичне поняття, яке характеризує стан тимчасового порушення функцій організму під впливом прийнятої психо-активної речовини. Для констатації наркотичного сп`яніння необхідно встановити наявність наркотичної речовини в біологічному середовищі (кров, сеча, слина) людини в сукупності із симптомами порушення вищої нервової діяльності, психічних функцій та поведінки.

Таким чином, твердження працівників поліції про те, що лікарем-наркологом у будь-якому разі буде встановлено стан наркотичного сп`яніння, при одночасному неповідомленні водію про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння та відсутність таких ознак на дослідженому відеозаписі, є невірним та таким, що дійсно могло ввести в оману ОСОБА_1 , внаслідок чого він відмовився від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

З вищенаведеного вбачається, що працівники поліції при оформленні даного адміністративного матеріалу не сприяли в реалізації ОСОБА_1 його права пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, а навпаки всіляко обмежували його у цьому праві, намагаючись отримати від особи заяву про відмову він проходження огляду, що врешті й відбулося.

Не відповідає вимогам закону й твердження працівника поліції, що на водія буде складено протокол у будь-якому разі, пройде він огляд, чи відмовиться від нього, адже особа може бути притягнута до відповідальності згідно із законом тільки після підтвердження стану сп`яніння або відмови від його проходження.

Таким чином, відсутність на відео явних ознак сп`яніння, разом з іншими вищевказаними порушеннями, ставлять під сумнів законність вимоги поліцейського про проведення такого огляду, забезпечення поліцейськими проходження огляду, добровільність та істинність відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за даних конкретних обставин і, відповідно, наявність складу інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reportsof Judgmentsand Decisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Вищевикладене рішення Європейського Суду з прав людини свідчить про недопустимість підбурювання з боку поліції з метою подальшого викриття порушника та порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, докази, здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення, відповідно до зазначеної практики ЄСПЛ, визнаються недопустимими.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд вважає, що дії працівників патрульної поліції виразились, зокрема у тому, що ОСОБА_1 було надано недостовірну інформацію з метою змушення останнього відмовитись від проходження огляду, тобто вчинення адміністративного правопорушення, яке за відсутності таких дій поліції не було б скоєно.

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівників патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ. Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи дане рішення, суд керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд дійшов висновку, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 130, 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є.В. Невеніцин