Справа № 175/9260/23
Провадження № 3/175/4020/23
П о с т а н о в а

І м е н е м У к р а ї н и

03 січня 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в смт. Слобожанське у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Стеценко К.О.,

прокурора Носань І.О.,

особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали, що надійшли із управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України(протоколи про адміністративне правопорушення №1640, №1641) про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , депутат Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 8 скликання,

за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення №1640, №1641 ОСОБА_1 будучи депутатом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 8 скликання та водночас відповідно до розпорядження №252 к/тр від 31 серпня 2021 року будучи начальником відділу культури, молоді та спорту Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з 01 вересня 2021 року, будучи відповідно до положень п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не пізніше наступного робочого дня з моменту участі у розгляді розділу 1 «Про фінансово-бюджетні питання», до якого входило питання № 1.8. «Про встановлення надбавок, премій та матеріальних допомог», відповідно до якого встановлюється розмір надбавки за високі досягнення у праці зокрема йому як начальнику відділу культури, молоді та спорту Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, публічно не повідомив колегіальний орган Підгородненську міську раду Дніпровського району Дніпропетровської області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник на 21 сесії 8 скликання Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, депутат Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 8 скликання ОСОБА_1 , будучи відповідно до положень п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, 21 грудня 2022 року вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 21 сесії 8 скликання Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області під час розгляду розділу 1 «Про фінансово-бюджетні питання», до якого входило питання № 1.8. «Про встановлення надбавок, премій та матеріальних допомог», відповідно до якого встановлюється розмір надбавки за високі досягнення у праці зокрема йому як начальнику відділу культури, молоді та спорту Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, проголосувавши «За», чим порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Під час розгляду адміністративних матеріалів ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що в ході голосування у нього був відсутній будь-який приватний інтерес, голосування за прийняття розділу 1 «Про фінансово-бюджетні питання», до якого входило питання № 1.8. «Про встановлення надбавок, премій та матеріальних допомог» проходило в блочному порядку та стосувалось всіх працівників міської ради, без поіменного представлення. Окрім того посилався на сплив строку для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Прокурор Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області Носань І.О. зазначила, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, тому на нього має бути накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу .

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а частиною 2 цієї статті за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до статті 172-7 КУпАП України суб`єктом правопорушень за цією статтею є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

В пункті 2 Примітки визначено, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Поняття приватного інтересу особи, відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», визначається як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до пункту 15 частити 1 статті 15 Закону надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

02.04.2021 року Національним агентством з питань запобігання корупції затверджено Методичні рекомендації щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції.

За змістом зазначених Методичних рекомендацій основними складовими конфлікту інтересів є приватний інтерес, службові/представницькі повноваження, а також суперечність між ними (для реального конфлікту інтересів).

Приватним інтересом може вважатися будь-який як майновий, так і немайновий інтерес. Закон допускає необмежене коло обставин та ситуацій, що можуть свідчити про наявність приватного інтересу чи зумовлювати його виникнення за певних умов.

В Методичних рекомендація наголошується, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Дискреційні повноваження становлять сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Суперечність між приватним інтересом та повноваженнями полягає в тому, що з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.

Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб).

Потрібно враховувати відмінність між потенційним та реальним конфліктом інтересів. Так, при потенційному конфлікті інтересів у особи наявний приватний інтерес у сфері, в якій вона виконує свої службові/представницькі повноваження. Така ситуація надалі впливатиме на об`єктивність особи під час реалізації повноважень.

При реальному конфлікті інтересів особа реалізує (повинна реалізувати) свої повноваження у сфері, де наявний приватний інтерес. Це викликає суперечність між повноваженнями і приватним інтересом, яка впливає на об`єктивність вчинення дій чи прийняття рішень.

Для висновку про наявність реального конфлікту необхідна реалізація службових/представницьких повноважень.

Конфлікт інтересів не виникає у випадку вчинення дій або прийняття рішень поза межами наданих службових/представницьких повноважень.

У цьому випадку відсутні службові повноваження як обов`язкова складова конфлікту інтересів.

При відсутності у особи дискреційних повноважень, приватний інтерес не може впливати на його об`єктивність при вчиненні зазначеної дії, а тому відсутній реальний конфлікт інтересів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому суд вважає, що саме поняття «приватний інтерес» за ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» є набагато вужчим за його розмовне тлумачення й віднесення до такої категорії заробітної плати й інших прирівняних до неї виплат є дещо спірним і таким, що не повною мірою узгоджується з роз`ясненнями контролюючих органів. Також при складенні протоколів не визначено іншого, встановленого законом порядку, відповідно до якого ОСОБА_1 мав діяти з метою отримання визначених Конституцією України гарантій на оплату праці, у тому числі, і у виді премій, й не бути при цьому суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само ЄСПЛ неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, так стороною обвинувачення не доведено наявність всіх ознак адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, не визначено дискреційних повноважень ОСОБА_1 , як депутата Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо встановлення розміру премій та складання/підпису розпорядження про преміювання, яке відноситься до дискреційних повноважень міського голови, до того ж з протоколів про адміністративні правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 як керівника відділу культури, молоді та спорту Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та його представницькими повноваженнями як депутата та не визначено в чому ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на колегіальне прийняття рішень.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 172-7, 245, 247 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Методичними рекомендаціями щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя Озерянська Ж.М.