Справа № 309/4861/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/26/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 02.11.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 (вісімсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 13600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 грн 20 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 140238 від 27.10.2022 та постанови суду від 02.11.2022 вбачається, що 26.10.2022 о 16 год 40 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 151 прикордонного знаку (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_1 спільно з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб в умовах воєнного стану. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення в його діях. Зазначає, що суд, вирішуючи питання по суті, формально підійшов до розгляду справи, належним чином не надав правової оцінки зібраним матеріалам, при цьому грубо порушив вимоги ст. 268, 277 КУпАП, не звернув увагу на відсутність в діях ОСОБА_1 всіх обов`язкових елементів складу правопорушення для притягнення його до відповідальності, відсутня об`єктивна сторона правопорушення. Вказує, що матеріали справи зібрані не в повному обсязі, оскільки не містять обов`язкових документів, ані рапорту працівника прикордонної служби, ані точної схеми місця затримання на відповідній ділянці, внаслідок чого неможливо визначити місце вчинення правопорушення, та відсутні відомості, що місце, де було його затримано, не є дозволеним для проходження людей. Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що він вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки відсутня

-2-

об`єктивна сторона правопорушення. Пояснення не містять відомостей щодо того ким вони написані та чи відповідають вони дійсності, тобто доводи суду про винуватість фактично ґрунтуються на поясненнях зацікавлених осіб, які є працівниками прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП необхідно встановити наявність прямого умислу, суб`єктивну та об`єктивну сторони у особи, яка вчиняє вказане правопорушення, однак такі докази у справі відсутні. Наявність протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу затримання, пояснення працівника прикордонної служби, у відсутність інших належних та допустимих доказів є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять його вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Разом з тим, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та його затримання порушено його право на захист, оскільки захисник при отриманні пояснень не був присутнім, оскільки військовослужбовці ДПС України повинні були в даному випадку повідомити Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, однак таке повідомлення у матеріалах справи відсутнє. Також з матеріалів справи слідує, що судом всупереч вимогам ст. 268, 277 КУпАП порушено право на захист, принцип офіційного з`ясування обставин у справі, який полягає в активній ролі суду при розгляді справи, рівності сторін, всебічності та об`єктивності під час її розгляду, натомість суд недотримався цих вимог, здійснив розгляд справи за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, обмежився його заявою від 26.10.2022, яка була написана ще під час затримання прикордонною службою, та її зміст не має жодного правового значення під час розгляду справи в суді. За таких обставин, суд процесуальних обов`язків не дотримався, чим допустив грубе порушення прав особи на захист під час розгляду справи по суті. При накладенні стягнення, суд повинен враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, проте, в супереч цим вимогам, суд формально та однобоко підійшов до розгляду справи та наклав стягнення у виді максимального штрафу незважаючи на те, що правові підстави для цього відсутні. Просить суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження закрити. Разом з тим, просить суд поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Хустського районного суду від 02.11.2022, у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та клопотання, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню підлягає частково, з таких підстав.

-3-

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За приписами ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена відповідною особою протягом десяти днів з дня винесення постанови, за ст. 289 цього Кодексу у разі пропуску зазначеного строку з поважних причин він за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2022 при постановленні постанови судом першої інстанції, ОСОБА_1 присутнім не був, вказану постанову відповідно до супровідного листа суду № 309/4861/22/11978/22, ОСОБА_1 було направлено 02.11.2022, відомості щодо отримання ним її копії в матеріалах справи відсутні, згідно долученого до апеляційної скарги документа копії виписки № 8716 від 14.11.2022 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення вбачається, що з 02.11.22 по 14.11.2022 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні, за таких обставин доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист, його доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

-4-

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 , які були викладені ним в апеляційній скарзі, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Даними які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 140238 від 27.10.2022 стверджується, що 26.10.2022 о 16 год 40 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 151 прикордонного знаку (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_1 спільно з громадянами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненняОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення (а. с. 1); протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.10.2022 (а. с. 2); протоколом про адміністративне затримання від 26.10.2022 (а. с. 3); поясненнями молодшого лейтенанта 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Черницького А. В. (а. с. 4); поясненнями заступника начальника відділення інспектора прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) лейтенанта ОСОБА_5 (а. с 5).

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі проте, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу затримання, пояснення працівника прикордонної служби, у відсутність інших належних та допустимих доказів є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_1

-5-

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 26.10.2022 в районі 151 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє точне зазначення місця в якому його було затримано та відсутні відомості, що місце, де його було затримано, не є дозволеним для проходження людей, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що помічник начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з адміністративно-юрисдикційної діяльності лейтенант ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався порушник ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що помічник начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з адміністративно-юрисдикційної діяльності лейтенант ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що він вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки відсутні: наявність прямого умислу, суб`єктивна та об`єктивна сторони у особи правопорушення, є неприйнятними, з огляду на наступне.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

-6-

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску у складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Зі змісту пояснення ОСОБА_1 , яке наявне в матеріалах справи (а. с. 5), він не заперечував факт спроби перетнути державний кордон України, а навпаки ствердив, що хотів перетнути державний кордон з метою працевлаштуватись.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Румунію, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 26.10.2022 о 16 год 40 хв, спільно з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,здійснили спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 151 прикордонного знаку (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області),внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост».

Також не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 щодо порушення представниками прикордонної служби вимог ст. 268 КУпАП, оскільки не забезпечили отримання ним належної правової допомоги, не проінформували Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про його затримання, оскільки ч. 1 ст. 271 КУпАП визначає, що адвокат може брати участь у розгляді справи, однак залучення захисника органом, який складає протокол про адміністративне правопорушення, під час складення такого протоколу, нормами чинного законодавства не передбачено. Наведене не позбавляє особу, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, залучити захисника самостійно, однак цим правом ОСОБА_1 не скористався.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції при розгляді справи, знехтував процесуальні обов`язки, чим допустив грубе порушення прав особи на захист під час розгляду справи по суті, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту вчинення останнім адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

-7-

При оцінці доводів ОСОБА_1 у цій частині, апеляційний суд бере до уваги, зокрема те, що ОСОБА_1 був достатньо проінформований, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, що підтверджується особистими поясненнями ОСОБА_1 від 26.10.2022, при цьому, йому також було відомо, що справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься у Хустському районному суді Закарпатської області, про що свідчить подана ним заява від 26.10.2022 про розгляд справи без його участі, тому доводи у цій частині не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності наведених вище доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушення та на законність накладення на нього адміністративного стягнення.

Оцінюючи вказані твердження на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. Так, у матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій прикордонників щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

Тому, апеляційний суд також вважає, що як працівниками прикордонної служби, так і судом першої інстанції не було допущено порушення права ОСОБА_1 на захист, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються.

При цьому, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено у присутності ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом, права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, примірник протоколу отримав, доповнень та зауважень не мав, послуг захисника не потребував.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції формально та однобоко підійшов до розгляду справи, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, умислу на перетин державного кордону не мав, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

-8-

Доводи ОСОБА_1 про безпідставне накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі, апеляційний суд визнає обґрунтованими з огляду на таке.

Санкція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що в ній відсутні обґрунтування та мотиви обрання судом саме такої міри адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Статтею 24 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Суддя при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі зазначив, що враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Утім суддя не визначив, що саме враховується при накладені на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, які відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність, свідчать про необхідність накладення нього стягнення у виді штрафу саме в такому розмірі, що є явно несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, апеляційний суд при накладенні стягнення враховує, крім характеру вчиненого правопорушення, також особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, обставини, що пом`якшують відповідальність, - визнання вини, щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

За таких обставин постанова судді підлягає зміні, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню частково, у зв`язку необхідністю застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн, що буде ефективним та достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

-9-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 02.11.2022.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 02.11.2022 щодо ОСОБА_7 , в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_7 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В решті постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 02.11.2022 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя