ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/114/23 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В.
Провадження №33/807/456/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , його адвоката Царьова Р.В., який приймав участь в режимі відеоконференції, розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Царьова Р.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого: ТОВ «Контур», директор, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою суддя місцевого суду встановив, що 30.12.2022 р. о 07 год. 05 хв. ОСОБА_1 по вул. Центральній в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області керував транспортним засобом «RENAULT KANGOO», д.н. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, згідно якого водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Від керування транспортним засобом відсторонений.

Огляд на стан сп`яніння проводився, зі згоди водія, із застосуванням спеціального технічного приладу «Alkotest Drager 6810», результат тесту № 1301 від 30.12.2022 р. 0,36 %.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Царьов Р.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вказана постанова є незаконною, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом всупереч положенням ст.252 КУпАП не забезпечено всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, не враховано доводи ОСОБА_1 та його захисника, що спростовують його вину. Зокрема, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відео та рапорт є недопустимими та неналежними доказами, тому суд незаконно та помилково притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що відеозапис з нагрудної камери не має інвентарного або номенклатурного номеру. Крім того, у зазначеному відеозаписі наявні суттєві розбіжності у часі та даті фіксування події та часом складання протоколу. При цьому, відеозапис не містить доказів факту зупинки транспортного засобу та керування ним ОСОБА_1 .

Зазначає, що направлення на медичний огляд не містить суті правопорушення, а є лише направленням до медичної установи з метою з`ясування або відсутності алкогольного сп`яніння та носить процедурний характер. Також зазначає, що відповідно до правового висновку викладеному КАС ВС у постанові Верховного суду у справі 524/5741/16а рапорт не є доказом вини.

Вважає, що висновки співробітників поліції на підставі яких складений протокол відносно ОСОБА_1 є надуманими, незаконними та недійсними, оскільки останній не керував транспортним засобом.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Царьова Р.В.,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, перевіркою постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, а саме:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення від 30.12.2022 року серії ААД № 178209 (а.с.1);

- актом огляду на стан сп`яніння, роздрукованим протоколом приладу «Драгер» від 30.12.2022, з результатом 0,36 промілле, в якому зазначено власноручний підпис ОСОБА_1 про те, що він з результатом згоден (а.с. 4,5);

- направленням на огляд ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 4);

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини (а.с. 9).

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9 а) ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом, а чекав свого товариша біля магазину, суд проаналізувавши зібрані по справі докази, вважає непереконливими.

При цьому, особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність фіксації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами у справі, які суд не може залишити без уваги.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Частиною 3 ст. 266 КУпАП та п.7 розділу 1Інструкції, п.6 Порядку передбачено, що у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису події, долученого до справи, зафіксовано як ОСОБА_1 перебуваючи на проїзній частині дороги в межах блокпосту на запитання співробітника поліції надає конкретизовану відповідь, що саме він керував транспортним засобом із номерним знаком НОМЕР_3 . Крім того, на запитання поліцейського ОСОБА_1 повідомляє, що напередодні ввечері вживав алкогольні напої, надає добровільну згоду на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Результат - 0,36 %. При цьому, ОСОБА_1 незгоду з результатами огляду не висловлював, що підтверджується також його підписом у роздруківці результату тесту. На запропонований огляд в медичному закладі відповів відмовою.

Тому, на думку апеляційного суду факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та зупинки транспортного засобу у вказаний час та у зазначеному місці за сприйнятих даних з відеоматеріалу не викликає сумніву.

Відповідаючи на доводи сторони захисту, що відеозапис є не належним та не допустимим доказом у справі, оскільки не має інвентарного або номенклатурного номеру та має розбіжності у часі та даті фіксування події та часом складання протоколу, то слід зазначити, що даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки фіксує обставини, які відносяться до зазначеної у протоколі події за участю ОСОБА_1 та не містить ознак фальсифікації.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Царьова Р.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник

Дата документу Справа № 336/114/23