Справа № 156/480/23
Провадження № 3/156/243/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Милятин Іваничівського району Волинської області, є громадянкою України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованою, є одруженою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

(справу розглянуто в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, будь-які заяви (клопотання) до суду не надходили),

ВСТАНОВИВ:

1.Опис обставин, установлених під час розгляду справи, щодо суті адміністративного правопорушення, котре ставиться в вину особі

1.1.Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків матері щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх дітей, але належних для себе висновків не зробила, відповідною комісією під час обстеження умов проживання дітей 28.04.2023 близько 16-ї год. було виявлено, що ОСОБА_1 «за місцем проживання неналежно дбала про дітей, а саме: в будинку брудно, діти не забезпечені належним місцем для навчання і виховання».

1.2.В діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу Національної поліції вбачають ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків матері щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення. Таке діяння кваліфіковане за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

2.Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

2.1.Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнала, додатково пояснила, що вона мешкає в с. Риковичі разом з двома неповнолітніми дітьми, в грудні 2022 року її вже було притягнуто до адміністративно відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, після цього вона виправила ситуацію, змінила своє ставлення до дітей, в будинку поприбирала, веде домашнє господарство, забезпечує дітей матеріально, сприяє здобуттю дітьми освіти. Коли до оселі ОСОБА_1 28.04.2023 завітала відповідна комісія для повторного обстеження умов проживання дітей, в будинку загалом було чисто, лише дитячі речі були розкидані самими дітьми під час гри, на кухні було невелике задимлення після використання сковорідки, але при цьому приміщення провітрювали, місця для навчання у дітей є, інших порушень вона не допускала. ОСОБА_1 зауважила, що письмових пояснень співробітникам поліції вона особисто не надавала, лише на їхнє прохання підписала порожній бланк для пояснень.

2.2. ОСОБА_1 просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї.

3.Досліджені під час судового розгляду справи докази

3.1.Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

3.2.Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 184 КУпАП, службовими особами територіального органу поліції були надані до суду:

1)протокол про адміністративне правопорушення від 28.04.2023 серії АПР18 № 687256;

2) рапорт в електронній формі, зареєстрований 28.04.2023 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 992, де зафіксовано інформацію від офіцера поліції Атлас І.Б. про те, що під час перевірки умов проживання неповнолітніх дітей у с. Риковичі Волинської області було виявлено факт невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 ;

3)письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.04.2023, згідно з якими у неї в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають двоє неповнолітніх дітей, в той день було «трохи брудно та задимлено», «діти забезпечені місцем для навчання»;

4)складений відповідною комісією акт обстеження умов проживання дітей від 28.04.2023 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно з вказаним актом умови проживання дітей задовільні, в кімнатах чисто, проте розкидані дитячі речі; їжа приготовлена, в кухні було виявлено задимлення (згоріли шкварки на сковорідці), родина тримає домашнє господарство (корову, свиней, курей); дітям створені місця для навчання, для відпочинку, для сну, діти забезпечені чистим одягом по сезону та шкільним приладдям;

5)копія постанови судді Іваничівського районного суду Волинської області від 27.12.2022 у справі № 156/846/22 про попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП;

6)супровідний лист від 28.04.2023 № 1110/52/2/01-2023 начальника Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області С. Головенка про направлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення для розгляду до Іваничівського районного суду Волинської області.

3.3.Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами територіального органу Національної поліції до суду не надано.

4.Оцінка судді

4.1.Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

4.2.Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

4.3.За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

4.4.Норми ч.2 ст. 184 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, зокрема, за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків батьків щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх дітей, якщо таке порушення вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

4.5.Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

4.6.Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

4.7.Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.8.Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

4.9.Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

4.10.«Обвинувачення» відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як «офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин», визначення, яке відповідає критерію, що «ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась» (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

4.11.Також Суд у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «впливу важливих наслідків для стану підозрюваного».

4.12.У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

4.13.Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

4.14.Ураховуючи, що національним законодавством України невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей розглядається як делікт (ст. 184 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи штрафу, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.15.З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 28.04.2023 серії АПР18 № 687256, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останньою своєї вини, службові особи прикордонної служби повинні довести факт невиконання ОСОБА_1 (як матір`ю двох неповнолітніх дітей) передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дітей.

4.16.Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини ОСОБА_1 у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали би сумнівів у судді.

4.17.Письмові пояснення ОСОБА_1 вказують лише на те, що «в будинку було трохи брудно та задимлено», не містять інших фактів, котрі б вказували на невиконання (чи неналежне виконання) нею батьківських обов`язків. Суд оцінює ці показання критично, оскільки під час судового розгляду справи ОСОБА_1 зауважила, що письмових пояснень співробітникам поліції вона особисто не надавала, лише на їхнє прохання підписала порожній бланк для пояснень, текст письмових пояснень написаний іншою особою.

4.18.Натомість зі змісту акта обстеження умов проживання від 28.04.2023, складеного відповідною комісією в складі п`яти осіб, убачається, що умови проживання дітей задовільні, в кімнатах чисто, їжа для дітей приготована, родина утримує домашнє господарство, у дітей є місце для навчання, місце для відпочинку, місце для сну, діти забезпечені чистим одягом по сезону та шкільним приладдям. Згаданий документ по суті спростовує відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.04.2023 серії АПР18 № 687256. Наявність в кімнаті речей, розкиданих дітьми під час гри, незначного задимлення на кухні, котре сталось внаслідок приготування їжі й не становить загрози для життя й здоров`я дітей, само по собі не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

4.19.Інші додані співробітниками поліції до протоколу письмові матеріали підтверджують не вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 184 КУпАП, а лише реєстрацію повідомлення щодо можливої події правопорушення в обліковій системі Національної поліції, попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в грудні 2022 року. Твердження ОСОБА_1 , згідно з якими вона виправила свою поведінку й забезпечує належні умови для життя й виховання дітей, наданими в справі доказами спростовані не були.

4.20.Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.21. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

4.22.Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

4.23.Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

4.24.Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

4.25.Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

4.26.При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

4.27.За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами територіального органу Національної поліції не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

4.28.Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

4.29. Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. При наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов