Номер провадження: 33/813/1808/23
Номер справи місцевого суду: 495/7872/23
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2023 у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у складі судді Савицького С.І.

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №272561 від 26.07.2023, ОСОБА_1 26.07.2023 о 14:40 год. на дільниці автодороги Одеса-Рені (47 км 600 м.) перебуваючи в прикордонній смузі відмовився від неодноразових повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою перевірки дотримання прикордонного режиму, повів себе зухвало та агресивно, що свідчить про явну зневагу до військ ДПСУ, під час виконання ними службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2023 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Не погодившись з наведеною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була ухвалена при неповному дослідженні обставин справи, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що матеріали справи не містять жодних належних доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Поза увагою суду залишилось те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено у чому саме полягали законні розпорядження (вимоги) працівника Державної кордонної служби України; щодо перевірки яких саме документів ОСОБА_1 у працівника Державної прикордонної служби України виникли законні розпорядження (вимоги); у чому саме виразилась злісна непокора з боку ОСОБА_1 законному розпорядженню працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ніш службових обов`язків; сам протокол не містить даних про те, що працівником Державної прикордонної служби країни було пред`явлено вимогу ОСОБА_1 надати для перевірки саме документи, що посвідчують його особу, як це передбачено п. 10 Положення № 1147; рапорт помічника старшого зміни прикордонних нарядів майора ОСОБА_2 від 26.07.2023 не розкриває всіх обставин справи, оскільки друга сторінка рапорту являє собою набір символів і цифр, які не дають змогу встановити сутність адміністративного правопорушення; пояснення свідків ОСОБА_3 від 26.07.2023 і ОСОБА_4 від 26.07.2023 є однотипними, не дають змогу встановити, у чому саме полягали законні розпорядження (вимоги) працівника Державної прикордонної служби України, у чому саме виразилась злісна непокора з боку ОСОБА_1 законному розпорядженню працівника Державної прикордонної служби країни при виконанні ним службових обов`язків. Суд першої інстанції допустив порушення принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам. Справу судом розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 та його належного повідомлення, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні докази повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення судового розгляду справи - немає ані доказів повідомлення в телефонному режимі, ані доказів направлення SMS-повідомлення, ані доказів направлення повідомлення у Viber, ані доказів направлення судової повістки.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 26.07.2023 о 14:40 год. на дільниці автодороги Одеса-Рені (47 км 600 м.) ОСОБА_1 перебуваючи в прикордонній смузі відмовився від неодноразових повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою перевірки дотримання прикордонного режиму, повів себе зухвало та агресивно, що свідчить про явну зневагу до військ ДПСУ, під час виконання ними службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №272561 від 26.07.2023. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку. Зазначені відносини регулюються Законами України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року №1777-ХП, «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-ІУ, «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22 червня 2000 року №1835-Ш, іншими нормативно-правовими актами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції статті, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Зокрема, права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень.

У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 03.04.2003 №661-ІV органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати (п. 3); шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів або постановою державного виконавця не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки (п. 4); самостійно, а в разі перебування транспортних засобів, товарів та інших предметів, що переміщуються через державний кордон України, під митним контролем разом з митними органами проводити відповідно до законодавства огляд, у разі потреби і супроводження зазначених транспортних засобів, товарів та предметів (п. 6).

Пунктом 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Згідно п.10 вказаного положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №1272561 від 26.07.2023, рапорту старшого зміни прикордонних нарядів ОСОБА_5 та пояснень ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуваючи в прикордонній смузі ОСОБА_1 відмовився від неодноразових повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою перевірки дотримання прикордонного режиму.

Зазначені обставини не спростовані ОСОБА_1 .

Таким чином, дії вчиненні ОСОБА_1 свідчать про порушення Закону України «Про Державну прикордонну службу» та Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року за що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто за його відсутності без повідомлення про час та місце розгляду справи підставою скасування постанови суду бути не можуть, оскільки такі процесуальні наслідки не передбачені законом. Право взяти участь в судовому засіданні надано апеляційним судом, проте ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, отже, на власний розсуд обрав спосіб участі у справі.

Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є.С. Сєвєрова