ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2777/23

Номер провадження 3/495/2726/2023

10 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді Боярського О.О., при секретарі Саханові О.А.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .

Постановою Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 06.06.2023 року було направлено справу про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 на доопрацювання.

21.07.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області після дооформлення від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .

Як вбачається з скерованих матеріалів справи, недоліки, які були зазначені в постанові суду органом, що здійснював оформлення матеріалів усунуто не було.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 124941 від 17.03.2023 року вбачається, що 17.03.2025 року о 22 год. 40 хв. а/д. Р-72КПП Старокозаче - Білгород-Дністровський 23 км, с. Молога, блок пост ОСОБА_1 керував автомобілем OPEL ASTRА д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя), від проходження на стан сп`яніння обстеження в мед закладі відмовився, на відеозаписі також продути алкотестер «Драгер 6810» відмовився.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

06.10.2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

Своє клопотання про закриття провадження ОСОБА_1 обґрунтовує зокрема тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 124941 від 17.03.2023 року вказано, що 17.03.2025 року о 22 год 40 хв керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак на відеозаписі, який надали працівники поліції взагалі не зрозуміло чи був ОСОБА_1 за кермом, чи керував транспортним засобом, чи рухався транспортний засіб.

Із змісту даного відео вбачається, що особа не назвала жодної із шести передбачених Інструкцією № 1452/735 ознак сп`яніння, але заздалегідь переконані, що ОСОБА_1 знаходиться у такому стані.

Транспортний засіб до фіксації правопорушення не знаходився в русі. Натомість працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, яке не було вчинено. Крім того, в момент оформлення протоколу за кермом цього транспортного засобу ОСОБА_1 не знаходився. Відеозапис, наданий працівниками поліції не відтворює в повній мірі обставини ситуації, що склалася, не відображає відомостей про вчинення правопорушення та свідчить про їх упередженість, тому не може бути визнаним належним доказом.

Вказані обставини засвідчують недотримання працівниками поліції під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення положень ст. 256 КУпАП, якою встановлені вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме зазначені у ньому обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи та діям, що відбулися під час фіксації адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. Так, поліцейськими свідомо внесені недостовірні відомості про ОСОБА_1 - особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та фактична суть адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 , в момент складання протоколу співробітником патрульної поліції транспортним засобом не керував, що підтверджується матеріалами відеозаписів.

Тобто протокол складено не за фактом відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за місцем зупинки транспортного засобу, а за фактом відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у інший час і стосовно вже не водія транспортного засобу.

Стаття 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачає основні права та обов`язки водія транспортного засобу, однак зазначеного у протоколі обов`язку пройти медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який не керував транспортним засобом, дана норма закону не містить.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 , порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальністьст. 130 КУпАП. Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Матеріали справи не містять доказів зупинки транспортного засобу «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 а/д. Р-72КПП Старокозаче -Білгород-Дністровський 23 км, с. Молога, блок пост 17.03.2023 о 22 год. 40 хв.

Таким чином, вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не регулюється законом.

Працівник поліції не був уповноважений вимагати від особи, а така особа не була зобов`язана проходити медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Співробітниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 його права і обов`язки, котрі передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи міститься доданий працівником поліції відеоматеріали в якому не зображено дату та час, початок діалогу неідентифікованих осіб на вулиці з незрозумілими питаннями стосовно вживання алкогольних напоїв, проходження мед огляду та встановлення особистості.

Водночас, всупереч вищенаведеним нормам працівник поліції до матеріалів справи не надав інформацію на які технічні прилади або технічні засоби велася відеофіксація та не додано відеоматеріал складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Також, працівником поліції не роз`яснено з яких причин включення портативного відеореєстратора відбулося не з моменту початку виконання службових обов`язків та закінчилося до повного завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, працівниками поліції в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відео зйомки, не зазначено номер та серію диску, а також відомості про відео фіксація руху автомобіля, моменту зупинки транспортного засобу та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення, що є явно недостатнім для повного і об`єктивного встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, до матеріалів справи не долучено належним чином підтверджений відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції, котрий здійснював оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим даний відеоматеріал є неналежним доказом.

Вказані докази не можливо визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Фактичні обставини справи та нормативно правове обґрунтування.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення згідно ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вказаної норми закону відповідальність настає виключно за наявності керуванням особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведення факту вживання нею алкоголю чи іншого препарату або відмовлення від проходження медичного огляду на стан сп`яніння після зупинення транспортного засобу працівником поліції.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Частиною першою статті 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 124941 від 17.03.2023 року вказано, що 17.03.2025 року о 22 год 40 хв ОСОБА_2 , керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак суд зазначає, що на відеозаписі, який надали працівники поліції взагалі не можливо встановити чи був ОСОБА_1 за кермом, чи керував транспортним засобом, чи рухався транспортний засіб.

Із змісту даного відео видно, що поліцейський не назвав жодної із шести передбачених Інструкцією № 1452/735 ознак сп`яніння але заздалегідь був переконаний, що ОСОБА_1 знаходиться у такому стані.

Положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що особа повинна керувати автомобілем, а це означає, що транспортний засіб мав би рухатись. В даному випадку, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення на підставі того, що нібито були вчинені дії керування транспортним засобом та порушив правила дорожнього руху.

Транспортний засіб до фіксації правопорушення не знаходився в русі. Натомість працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, яке не було вчинено.

Відеозапис, наданий працівниками поліції не відтворює в повній мірі обставини ситуації, що склалася, не відображає відомостей про вчинення правопорушення та свідчить про їх упередженість, тому не може бути визнаним належним доказом.

Разом з тим, суд зазначає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню під час судового розгляду, та інших обставин, які мають значення для розгляду справи, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Вказані обставини засвідчують недотримання працівниками поліції під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення положень ст. 256 КУпАП, якою встановлені вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме зазначені у ньому обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи та діям, що відбулися під час фіксації адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Так, поліцейськими свідомо внесені недостовірні відомості про ОСОБА_1 - особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та фактична суть адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 , в момент складання протоколу співробітником патрульної поліції транспортним засобом не керував, що підтверджується матеріалами відеозаписів.

Тобто протокол складено не за фактом відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за місцем зупинки транспортного засобу, а за фактом відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у інший час і стосовно вже не водія транспортного засобу.

Крім того, суд зазначає, що датою вчинення правопорушення у фабулі протоколу вказано «17.03.2025 року», тобто, працівники поліції вказали подію, яка фактично не відбулася, оскільки наявна розбіжність у часі та даті вчинення правопорушення.

Водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії (пункт 1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху)

КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за такі дії особи, а законодавство про дорожній рух не визначає обов`язку пройти медичний огляд на стан сп`яніння особу, яка не керує транспортним засобом.

Стаття 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачає основні права та обов`язки водія транспортного засобу, однак зазначеного у протоколі обов`язку пройти медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який не керував транспортним засобом, дана норма закону не містить.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 , порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальністьст. 130 КУпАП.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

При цьому, відповідно до п.6. розділу I, п. 1 розділу II Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський, на місці зупинки транспортного засобу, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 22 Розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння передбачено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, згідно якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статті 238 і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Даний принцип викладений у постановах Верховного суду у справах № 537/4259/15-ц та № 917/1739/17.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25). Суд звертає увагу на те, що обов`язковими ознаками, за наявності сукупності яких діяння визнається правопорушенням є: об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона правопорушення, суб`єкт правопорушення та суб`єктивна сторона правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положення пункту 2.5 розділу 2 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року

№ 1306, порушення якого згідно протоколу інкриміновано ОСОБА_1 , визначають обов`язок, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Таким чином, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Таку позицію висловив у своїй постанові Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі № 136/651/21 від 23.07.2021 року, а також позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17 якщо зупинка транспортного засобу була безпідставною, штраф за порушення правил ПДР незаконний.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Матеріали справи не містять доказів зупинки транспортного засобу «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 а/д. Р-72КПП Старокозаче -Білгород-Дністровський 23 км, с. Молога, блок пост 17.03.2025 року о 22 год. 40 хв.

Таким чином, вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не регулюється законом.

Крім того, працівник поліції не був уповноважений вимагати від особи, а така особа не була зобов`язана проходити медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 він відмовилась від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Пункт 6 Інструкції містить вичерпний перелік підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, а саме:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Обидва випадки не підлягали застосуванню відносно ОСОБА_1 оскільки поліцейські не зупиняли транспортний засіб особи, оскільки він перебував на вулиці.

Підстав для проходження огляду лікарем закладу охорони здоров`я також не було, оскільки згідно пункту 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Як зазначено вище вимога поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння була висунута не на місці зупинки транспортного засобу, такої зупинки взагалі не відбувалося.

Таким чином правових та фактичних підстав для пропозиції чи вимоги особі проходження медичного огляду на стан сп`яніння не було.

Законодавство не передбачає обов`язку особи пройти медичний огляд на стан сп`яніння не на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, суд зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративне правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Пунктами 8, 13 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09 грудня 2020 року № 4248/5 (далі Інструкція № 4248/5), зазначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за це правопорушення; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, адреса місця проживання або перебування, місце роботи, посада, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія (за наявності) паспорта для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті громадянина України); інформація про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав і обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу; прізвища, імена, по батькові, адреси місця проживання або перебування свідків, прізвище викривача (за його письмовою згодою) (якщо такі є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пунктом 11 Інструкції № 4248/5 вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, щодо якої він був складений.

Пунктом 13 Інструкції № 4248/5 зазначено, що до протоколу про адміністративне правопорушення додаються оригінали або належним чином засвідчені копії (фотокопії) документів, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

В матеріалах справи не вбачається чи було співробітниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права і обов`язки, котрі передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

А отже, суд приходить до висновку, що поліцейськими не дотримано передбаченої законом процедури яка має важливу роль для встановлення об`єктивної істини при розгляді справи, а саме: розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу.

Поліцейський оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи,їх права і обов`язки. З протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, чи інспектор роз`яснив водію його права ( відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України), як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що являється грубим порушенням процедури накладання стягнення і скасування штрафу. (ст.280 КУпАП).

Крім того, згідно ст. 62 Конституції України де закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Відповідну позицію висловив у своїй постанові Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду України від 18.02.2020 року по справі №524/9827/16-а у адміністративному провадженні № К/9901/20742/18, ненадання інспектором поліції можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, матеріали відеозапису, які було долучено до матеріалів справи є недопустимим доказом.

Відповідно до положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026) під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно пункту 1 розділу VІІ цієї Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Пунктом 1 розділу VІІІ Інструкції зазначено, що вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

Відповідно до пункту 6 розділу VІІІ Інструкції дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції. Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки. У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку.

Відповідно до пункту 9 розділу VІІІ Інструкції відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції, без коригування. Перегляд, аналіз відеозапису здійснюються працівником поліції, якому він виданий у встановленому цією Інструкцією порядку для виконання покладених на нього завдань в межах його повноважень.

В матеріалах справи міститься доданий працівником поліції відеоматеріали в якому не зображено дату та час, початок діалогу неідентифікованих осіб на вулиці з незрозумілими питаннями стосовно вживання алкогольних напоїв, проходження мед огляду та встановлення особистості.

Водночас, всупереч вищенаведеним нормам працівник поліції до матеріалів справи не надав інформацію на які технічні прилади або технічні засоби велася відеофіксація та не додано відеоматеріал складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Також, працівником поліції не роз`яснено з яких причин включення портативного відеореєстратора відбулося не з моменту початку виконання службових обов`язків та закінчилося до повного завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу VІІ Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Дозвіл на копіювання та видачу відеозапису складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції до матеріалів адміністративної справи не надав.

Отже, доданий відеоматеріал до адміністративної справи є неналежним доказом, у зв`язку з порушенням законодавства з боку працівника поліції.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року

№ 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Також, працівниками поліції в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відео зйомки, не зазначено номер та серію диску, а також відомості про відео фіксація руху автомобіля, моменту зупинки транспортного засобу та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення, що є явно недостатнім для повного і об`єктивного встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналогічно позицію до вищезазначеного висловив Одеський апеляційний суд по справі № 522/19976/21 від 07.11.2022 року.

Таким чином, до матеріалів справи не долучено належним чином підтверджений відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції, котрий здійснював оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим даний відеоматеріал є неналежним доказом.

Відповідно до постанови Верховного суду КАС по справі № 428/2769/17 від 24.01.2019 року, в якій суд зазначив, що жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів та про технічний засіб не містить, а тому це є грубим порушенням законодавства.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного суду від 02.07.2020 року, у справі № 686/4414/20. «Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належними доказами у справі, оскільки вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність».

Крім того, суд вважає що водій не забов`язаний доказувати, що він не винен. Цей обов`язок покладений на інспектора.

Таку ж позицію висловив Шостий апеляційний адміністративний суд у справі (№760/28161/19), відповідно до правової позиції якого вказано, що водієві достатньо лише вказати на факт протиправного рішення, дії чи бездіяльності якщо допустимі докази для цього недостатні. Своєю чергою інспектор має довести доказами факт законності свого рішення.

Висновки.

Суд враховує принцип jura novit curia («суд знає закони»), який передбачає обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Даний принцип викладений у постановах Верховного суду у справах № 537/4259/15-ц та № 917/1739/17.

Суд забов`язаний дотримуватись принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Таку ж позицію висловив Верховний суд у справі №463/1352/16-а.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування в стані сп`яніння), як такий, що складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності. Інші докази не вказують на беззаперечне доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення в передбаченому законом порядку.

Таким чином суд приходить до висновку, щодо неможливості констатувати об`єктивну сторону правопорушення, а саме, щодо дати вчинення особою дій викладений в фабулі протоколу, що в свою чергу є основним правилом застосування ст. 256 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, тому провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 33, 34, ч. 1 ст. 130, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Боярський О.О.