Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/965/23
Провадження № 3/382/732/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М.М., за участю захисника особи, яка притягується до відповідальності, адвоката Петенака В. І., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адесою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 974013 від 26.06.2023 року та матеріали до нього про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, в якому вказано, що 25.06.2023 близько 18:45 год. ОСОБА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвінок на телефон своєї дружини ОСОБА_1 та в телефонній розмові вчинив психологічне домашнє насильство відносно неї, а саме кричав на неї, нецензурно виражався в її бік, психологічно тиснув на неї, чим своїми діями міг спричинити шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Про надходження на розгляд суду вказаної справи, з огляду на судову практику ЄСПЛ, було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Відсутність прокурора при розгляді справи не перешкоджає її розгляду по суті та не є підставою для закриття провадження в справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Крім того, відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутність прокурора при розгляді справи не є підставою для відмови судом щодо встановлення обставин та наявності/відсутності складу адміністративного правопорушення в діях/бездіяльності особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні 15.08.2023 року ОСОБА_2 вину не визнав. Зазначив, що наразі офіційно перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , проте нею подана заява до суду про розірвання шлюбу. Пояснив, що з осені 2022 року у них з дружиною погіршилися відносини, оскільки у неї було агресивне відношення до нього. В кінці березня 2023 року, він приїхав до м. Яготин з Сумської області 25.06.2023 року близько 11 год. Його дружина та діти проживають в АДРЕСА_2 . Він приїхав, зокрема, для залагодження конфлікту з дружиною з метою збереження сім`ї. Дружина була в цей час у церкві, в будинку було не прибрано, брудно. Дружина прийшла десь близько 12 год., сказала, що піде за хлібом та пішла з дому. Він з дітьми залишився, прибрав у кімнатах, погуляв з дітьми, але дружина так і не з`явилася вдома. Того ж дня, близько вечора він зателефонував дружині і в них дійсно виник конфлікт, який дружина записала на телефон, проте запис розмови, долучений до справи, не містить початку цієї розмови.

Захисник в судовому засіданні просив закрити справу про адміністративне правопорушення в силу вимог п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні 23.08.2023 року свідок ОСОБА_3 показав, що він є працівником органу поліції й заступив на добове чергування, а ОСОБА_2 повідомив на службу 102 про зникнення дружини. Після чого вони зателефонували їй та запитали де вона знаходиться, на що вона повідомила своє місце перебування та те, що не може перебувати з чоловіком, оскільки він тиснув на неї. Приїхавши до неї, вона розповіла про телефонну розмову та скопіювала йому 26.06.2023 звукозапис розмови, який в подальшому орган поліції долучив до матеріалів справи. Після цього, він відібрав у неї заяву та письмові пояснення. Крім цього, зазначив, що ОСОБА_1 за місяць до цього вже приходила до нього та повідомляла, що була схожа ситуація, проте цього разу вже написала заяву. Зазначив, що того дня, на початку розмови ОСОБА_1 була спокійна, а потім коли розповідала деталі розмови, то була збуджена. Також пояснив, що прослухавши звукозапис розмови, він дійшов висновку про достатність підстав для складання протоколу.

Допитаний в судовому засіданні 23.08.2023 року свідок ОСОБА_4 , показав, що він проживає у м. Яготин із матір`ю, а батько в Сумській області. Останній раз батько приїзджав у м. Яготин у березні 2023 року. 25.06.2023 року батько приїхав до них з метою допомогти йому та сім`ї, оскільки він потрапив в ДТП. Зазначив, що мати ОСОБА_1 буває свариться з ними. Також повідомив, що свідком розмови батька із матір`ю 25.06.2023 року він не був, цю розмову йому батько дав послухати сьогодні перед засіданням. Зазначив, що мати з батьком часто сваряться. Зазначив, що причину звернення матері до поліції не знає.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні 11.09.2023 року, пояснила, що вона з дітьми живе в м. Яготин, чоловік живе окремо в Сумській області та періодично приїзджає до них. Останнім часом вони з чоловіком не спілкувались, оскільки в нього був вимкнений телефон та вона через друзів повідомила, що вони розлучатимуться. Потім він приїхав 25.06.2023 року, мабуть, щоб помиритися, але вона не планувала з ним миритися і тому, щоб не було якогось фізичного конфлікту з ним, бо він ввечері завжди дуже злий стає, вона вирішила піти ночувати до подруги. Вона повідомила йому, що вона буде розлучатися з ним, а він у відповідь сказав, що тільки на його умовах, тобто він забере дітей, але вона з цим не погодилась. І щоб уникнути прямого фізичного конфлікту, побоючись, вона вирішила заночувати у подруги. Потім чоловік ввечері затефонував їй, і цього разу коли він почав погрожувати їй, вона вирішила записати їхню розмову, оскільки конфлікти були і раніше. Зазначила, що розмова тривала приблизно 15 хвилин. Пояснила, що під час розмови чоловік ображав її різними словами, зокрема, нецензурними, принижував її, говорив що вона його повинна слухати, що оббрехала його. Вважає, що ця розмова спричинила психічну шкоду її здоров`ю, оскільки вона його й так дуже боїться. Потім вранці, 26.06.2023 року їй зателефонували з поліції та повідомили, що шукають її, на що вона пояснила їм чому пішла з дому. Коли приїхали працівники поліції, вона дала послухати записану телефонну розмову з чоловіком, після чого вони поїхали до неї додому, де був чоловік. Після цього, поліцейський склав протокол та припис. Зазначила, що звукозапис розмови, який долучений до матеріалів справи, вона особисто надала поліцейському.

Заслухавши у судових засіданнях (15.08.2023, 23.08.2023, 11.09.2023, 13.09.2023) свідків, учасників справи, які були присутні у відповідних судових засіданнях, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. "b" ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису .

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису. Суб`єкт загальний - фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суд враховує, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом встановлено, що 25.06.2023 близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвінок на телефон своєї дружини ОСОБА_1 та в телефонній розмові вчинив відносно неї психологічне домашнє насильство, а саме кричав на неї, нецензурно виражався в її бік, психологічно тиснув на неї, чим своїми діями міг спричинити шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд зазначає, що домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у відповідному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, аудіо та відеозаписи тощо, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується, крім їх пояснень, наданих в судовому засіданні, у своїй сукупності:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 974013 від 26.06.2023 року;

- заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 26.06.2023 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 ;

- копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 26.06.2023 року, який складений стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного відносно постраждалої особи ОСОБА_1 вжито захід у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на 3 доби з 11 год. 00 хв. 26.06.2023 року до 11 год. 00 хв. 29.06.2023 року.;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.06.2023 року;

- довідкою про не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності протягом року;

- ДВД-диском з аудіозаписом телефонної розмови від 25.06.2023 року під назвою "record-195.wav" (два диски з цим факлом міститься у матеріалах справи, надані органом поліції до протоколу та потерпілою за її клопотанням; крім цього, запис заслухано з телефону потерпілої).

Матеріали справи містять диск, долучений органом поліції, який містить аудіофайл "record-195.wav" (довжина треку 9 хв. 19 сек.). Як зазначили свідок поліцейський ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, та потерпіла, вона особисто скопіювала запис розмови поліцейському 26.06.2023 року в процесі написання заяви про конкретний випадок домашнього насильства відносно неї, який відбувся під час телефонної розмови 25.06.2023. Цей аудіофайл "record-195.wav" (довжина треку 9 хв. 19 сек.) відтворено із телефону потерпілої безпосередньо у судовому засіданні. Крім цього, він долучений потерпілою до справи на диску.

З дослідженого судом аудіозапису телефонної розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається, що 25.06.2023 року близько 18 год. 45 хв. відбулась розмова між ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (чоловік) під час якої, останній в зневажливому тоні розмовляє зі своєю дружиною, використовує конкретні фрази, лексику та мовні засоби ("зупини свій монолог", "жінко, закрий рота", "слухай чоловіка", "не диктуй мені умови своєму чоловікові", "рота закрий, жінко"), які фактично зводяться до того, що вона має у їх відносинах слухатися саме чоловіка, оскільки вона має мовчати і слухати його, бо вона жінка, а він для неї головне, на першому місці. Також, ОСОБА_2 вживаються відносно потерпілої вочевидь образливі та нецензурні слова (фантазерка, сатано, дурна, брехлива, живе своїм дурним минулим, неодноразово повторювані слова ненормативної лексики, тощо), які фактично направлені на приниження потерпілої, обмеження її волевиявлення, характеризують її як морально нестійку особу з невисокими соціальними принципами ("син назбирав від тебе таке ставлення до життя, що треба лише намагатися отримати задоволення", "перебувала невідомо з ким і де по декілька днів", тощо), а також яка не здатна на самостійні відповідальні рішення (тобі не можна кермо довірити навіть тверезій, нагадили в голову).

Аналізуючи зміст телефонної розмови, яка була безпосередньо досліджена судом в судовому засіданні безпосередьно із телефону потерпілої (прослуховувася файл "record-195.wav", довжина треку 9 хв. 19 сек.), який долучений також на диску до матеріалів справи як органом поліції, так і потерпілою (файл, розмова, запис є тотожними), суд дійшов висновків, що зміст цих конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які ОСОБА_2 застосовує у цій розмові з дружиною, дає підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявниці побоювання за свою безпеку і, внаслідок чого, могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Суд також приймає до уваги твердження потерпілої про те, що, крім цього конкретного випадку домашнього насильства, існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони чоловіка й у майбутньому стало додатковим мотивом для потерпілої написання відповідної заяви до органу поліції із наданням відповідного запису розмови.

Посилання сторони захисту на те, що характер розмови є звичним для їх сім`ї суд до уваги не приймає, оскільки це не спростовує наявність складу правопорушення у цьому конкретному випадку, а безпосередньо характер висловлювань у бік потерпілої, манера висловлювань, лексика, характер використання мовних засобів вочевидь не можна вважати звичайною сваркою.

Суд також враховує, що мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні саме на окремий випадок домашнього насильства з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву.

У зв`язку з цим, розглядаючи адміністративні матеріали щодо конкретного випадку домашнього насильства, суд відхилив клопотання учасників про допит інших осіб, які не були безпосередніми свідками конкретної телефонної розмови, а також не надає оцінку іншим обставинам, які безпосередньо не стосуються конкретного правопорушення.

Долучені ОСОБА_2 письмові докази та пояснення, надані в судовому засіданні, не спростовують факту телефонної розмови 25.06.2023 року, під час якої він вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , не спростовують наявність усіх необхідних елементів складу правопорушення.

В процесі розгляду справи, ОСОБА_2 підтвердив, що на аудіозаписі звучать саме його голос та голос дружини, і що це саме та розмова, яка відбулася між ними 25.06.2023 близько 18 години 45 хв., зазначивши лише про відсутність на записі початку розмови, що потерпіла у свою чергу пояснила тим, що увімкнула запис розмови на своєму телефоні тільки після того, як чоловік під час розмови почав ображати та принижувати її.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що клопотань про призначення фоноскопічної експертизи сторони не заявили, суд вважає, що відповідний аудіофайл із розмовою, яка відбулася 25.06.2023 року між подружжям близько 18 години 45 хв., що міститься в матеріалах справи, а також відтворений та заслуханий судом безпосередньо у судовому засданні із телефону потерпілої, є автентичним доказом, який не спростовано. Відтворений запис розмови (9 хв. 19 сек.) у повній мірі доводить існування, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також наявності вини у формі умислу. У зв`язку із цим, приймаючи до уваги те, що свідок поліцейський та потерпіла підтвердили передання нею аудіофайлу працівнику поліції під час написання заяви, а також те, що суд безпосередньо заслухав у судовому засіданні цей аудіофайл "record-195.wav" (довжина треку 9 хв. 19 сек.), який відтворено із телефону потерпілої, суд відхилив клопотання сторони захисту щодо витребовування з органу поліції довідки з інформацією щодо джерела долучення запису на диску, який додано органом поліції до протоколу.

За таких обставин, за відсутності переконливих аргументів і доказів, які б ставили під сумнів допустимість зазначеного аудіозапису як доказу, суд вважає його належним доказом, який оцінюється судом у взаємному зв`язку з іншими доказами та поясненнями сторін.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_2 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п.43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували винність ОСОБА_2 і були підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено і при розгляді судом справи встановлено.

Даючи оцінку доводам, викладеним стороною, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", "Проніна проти України"). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Наведені стороною захисту аргументи не спростовують наявності підстав для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема, вони не спростовують дані, в тому числі й письмові пояснення та відеозапис, що підтверджує поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, та відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відхиляє клопотання сторони захисту про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. При накладенні адміністративного стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин по справі, вважаю, що стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідає вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП і є домірним скоєному.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, 173-2, 283-284, 289, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн (отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./м. Київ/21081100, код ЄДРПОУ- 37955989, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) номер рахунку (ІВАN) UA 0010860, код класифікації бюджету 21081100).

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UA0026001, код класифікації бюджету 22030106.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. М. Нарольський