ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Разбітнова К.В., потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Бурі О.Є. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Разбітнова К.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень..

ОСОБА_1 визнано винним за наступних обставин.

17 липня 2023 року о 19 год. 55 хв. в м.Дніпрі, вул.Г.Захарченка, 2, водій автомобіля ВАЗ211040 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виїжджаючи на дорогу з житлової зони не надав дорогу транспортному засобу Voge д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Г.Захарченка та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Разбітнов К.В. просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2023 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що:

- протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи, що притягується до відповідальності, а лише підтверджує факт адміністративного правопорушення;

- в наявній в матеріалах справи схеми ДТП зазначено два місця зіткнення транспортних засобів, визначених зі слів учасників ДТП;

- до матеріалів справи не долучені пояснення свідків, які були на місті пригоди, зокрема пасажира, що перебував у автомобілі ВАЗ 211040 д.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 ;

- судом було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення автотехнічної експертизи;

- ОСОБА_4 керував мотоциклом, який не перебуває на обліку транспортних засобів, не маючи взагалі посвідчення водія, та не маючи уявлення про ПДР, а тому, на думку апелянта, саме він своїми діями спричинив аварійну ситуацію на дорозі;

- покази учасників ДТП у суді мали суперечні, як і сам протокол та схема ДТП;

- поліцейським на місці скоєння ДТП не було встановлено всіх обставин його скоєння, не встановлені та не опитані свідки скоєння ДТП, тобто порушено порядок огляду місця події. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 допущені порушення ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом № 1376 від 06.11.2015 року, а саме: у протоколі не зазначено, що є свідки події; не долучено до протоколу пояснення свідка ОСОБА_3 , яка безпосередньо була присутня при скоєнні ДТП; не проведено відео та фото фіксації міста події; не зафіксовано роз`яснення поліцейськими водієві ОСОБА_1 права на захист та правову допомогу, право відмовитися від надання показань, а також інші права, передбачені ст.268 КУпАП.

На дану апеляційну скаргу представником потерпілого адвокатом Бурею О.Є. були подані заперечення, в яких останній виражає свою незгоду з поданою стороною захисту апеляцією та просить залишити її без задоволення, а постанову суду як законну і обґрунтовану без змін.

Заслухавши пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Разбітнова К.В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думки потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Бурі О.Є., які заперечували проти задоволення даної апеляції та просили постанову суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як витікає з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Так, статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, умовою для настання адміністративної відповідальності за якою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Відповідно до п.10.2 ПДР України виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №213208 від 17.07.2023 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями та поясненнями, наданими у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, і піддавати їх сумніву в даному конкретному випадку немає жодних підстав.

Схема місця дорожньо-транспортної пригоди підписана ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, містить необхідні відомості, що підтверджують його вину, а тому доводи апеляційної скарги, що схема ДТП складена з суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства, не заслуговують на увагу.

Що ж стосується позиції сторони захисту щодо заперечення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, оцінює її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, не можна визнати слушними й апеляційні доводи в частині не розгляду судом клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_3 , оскільки наданими до апеляційного суду матеріалами справи жодним чином не підтверджується факт того, що зазначені апелянтом обставини дійсно мали місце під час судового розгляду в суді першої інстанції, як і взагалі наявність даного свідка під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 липня 2023 року о 19 год. 55 хв. в м.Дніпрі, вул.Г.Захарченка, 2. Не містять відомостей про наявність зазначеного стороною захисту свідка, як і посилання на необхідність відібрання пояснень від цього свідка й письмові покази ОСОБА_1 , викладені на місці ДТП. Крім того, під час судового розгляду звукозапис не проводився і в постанові суду не зазначені дані обставини, тобто доводи апелянта в цій частині не підтверджуються матеріалами провадження, як і не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 , що підтверджується наведеними у постанові доказами у їх сукупності, а тому й не приймаються до уваги.

Доводи в апеляційній скарзі, що потерпілий ОСОБА_2 не мав права керувати транспортним засобом та не був обізнаний з правилами дорожнього руху, що перебуває у причинному зв`язку з ДТП, суд не бере до уваги, так як протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 , а тому з`ясування інших питань виходить за межі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції не вирішив питання про призначення експертизи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті і будь-які спеціальні знання для вирішення питання про наявність або відсутність в діях осіб складу адміністративного правопорушення у зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою не потрібні. Оскільки згідно з протоколом про адміністративне правопорушення причиною даної дорожньо-транспортної пригоди вказано невиконання вимог Правил дорожнього руху України саме водієм ОСОБА_1 , а не будь-які інші факти, що були б пов`язані з технічними особливостями автотранспортних засобів і встановлення яких потребувало б спеціальних знань. При цьому слід зазначити, що висновок експерта не є обов`язковим для суду та так само, як і будь-які інші докази у справі, оцінюється судом за його внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що судом першої інстанції й було зроблено.

Тож, на переконання суду апеляційної інстанції саме дії водія ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП, будь-яких доказів відсутності в діях останнього вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується інших аргументів апеляційної скарги, то вони, на думку апеляційного суду, мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Апеляційним переглядом також встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, в межах санкції ст. 124 КУпАП, підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 124 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Разбітнова К.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко