ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1009/23
Провадження № 3/210/1389/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"24" липня 2023 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкіна О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із ВП №8 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №832273 від 25.04.2023року, 24.04.2023 року о 21:30 год. гр.. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ображав нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насилля та порушив ЗУ №2229-VIII від 07.12.2017р.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився, про дату та місце розгляду повідомлений належним чином співробітниками поліції та судом.

Неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, належним чином повідомленої про час та місце судового розгляду справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки суду не повідомлені, клопотань про розгляд справи за відсутністю чи відкладення розгляду справи не надано, присутність особи згідно статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є обов`язковою, а тому її неявка не може бути перешкодою для розгляду судом справи.

Дослідивши адміністративний матеріал суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП має бути з`ясовано, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, та згідно із ст.252 КУпАП слід дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №832273 від 25.04.2023року, 24.04.2023 року о 21:30 год. гр.. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ображав нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насилля та порушив ЗУ №2229-VIII від 07.12.2017р., передбаченого частиною 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд звертає увагу на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, а саме ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Ставлення у вину ОСОБА_1 те, що він вчинив домашнє насильство психологічного характеру не відображає всіх ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, у чому саме полягає вчинення домашнього насильства психологічного характеру, та чи могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП складом адміністративного правопорушення є вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, суб`єктом даного правопорушення є особа, яка вчинила насильство, дії якої понесли наслідки у вигляді фізичної чи психологічної шкоди здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" у визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 3 цього ж закону передбачено, що його дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

До протоколу долучено пояснення ОСОБА_2 , які є суперечливими. Ні в заяві ні в поясненні не зазначено, що ОСОБА_1 умисно вчинив дії психологічного характеру, відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, ображав, чим скоїв домашнє насильство, в поясненні ОСОБА_2 зазначено, що сварка виникла на підставі вживання останніми алкогольних напоїв. Також встановлено, що ОСОБА_1 зібрав свої речі та залишив помешкання ОСОБА_2 , що і спонукало останню подати відповідну заяву.

Виходячи з фабули, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення не відповідає обставинам зазначеним в заяві та поясненні потерпілої.

Крім того, згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що ОСОБА_1 дійсно вчинив щодо ОСОБА_2 психологічне насильство, завдав шкоди її психічному здоров`ю, або такі наслідки були фактично спричинені, а його спілкування з потерпілою виходило за межі побутової сварки, яка виникло під час обільного розпивання спиртних напоїв, та після якої ОСОБА_1 зібрав речі та залишив помешкання.

Також в матеріалах справи, окрім показань самої потерпілої, яка є заінтересованою особою, відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративні правопорушення.

Крім того одною з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у виді спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдання шкоди психічному здоров`ю особи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про спричинення діями ОСОБА_1 будь-яких наслідків для потерпілої.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і про відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, дотримуючись завдань КУпАП, вважаю за необхідне закрити дану справу за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись статтями 173-2, 247, 266, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу - особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: О. В. Чайкіна