Номер провадження: 33/813/1679/23
Справа № 946/8276/22
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 24.11.2022 року о 23 год. 10 хв. у м. Ізмаїл по вул. Станційне Селище, в районі б.1-а, ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET LACETTI, д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.23).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.24-30).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 19.09.2023 року, на 10 год. 50 хв., апелянт ОСОБА_1 та його представник Волкогонов О.В., будучи належними чином повідомленими про час і місце судового засідання у строк, передбачений ст.277-2 КУпАП, не з`явились, проте, 18.09.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Волкогонов О.К. направив до Одеського апеляційного суду заяву про розгляд даної апеляційної скарги за його відсутності та відсутності апелянта, атому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта та його представника за наявними у справі доказами (а.с.43-44).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується Одеський апеляційний суд, виходячи з наступних підстав.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №227535 від 24.11.2022 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України (а.с.1);

- розпискою про передачу транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який зобов`язався не передавати авто ОСОБА_1 , з підстав, що останній знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (а.с.2);

- довідками наданими старшим інспектором з особливих доручень ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП Сергія Гарькавого, з яких вбачається, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч.1 ст.130 КУпАП не притягувався, та про те, що останні' отримав водійське посвідчення 27.05.2020 року (а.с.3);

- відеозаписами, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 вийшов з водійської сторони автомобіля CHEVROLET LACETTI, д.н.з НОМЕР_1 , в темній куртці з проблисковою стрічкою по низу куртки, в якій і перебував в подальшому на протязі усього часу спілкування з працівниками поліції, і який на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі відмовився (а.с.4);

На підставі вищевикладених обставин стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням порядку його проведення.

Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції від ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.266 КУпАП та Інструкції.

З цих підстав, твердження апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на увагу суду не заслуговують, так як повністю спростовані матеріалами справи в їх сукупності.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 в момент події автомобілем не керував, то вони не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції було надано їм належну оцінку, із якою повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 227535 від 24.11.2022 року, який складений за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, то слід зазначити, що даний протокол складений саме щодо ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив, від пояснень відмовився, протокол підписав (а.с.1).

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складав, в порядку, передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Крім того, як вбачається із наданих відеозаписів, ОСОБА_1 зазначав, що за кермом перебувала інша особа, яка начебто втекла, однак будь-яких доказів тому не надав, більше того, під час складання протоколу сказав, свою вину визнавав, пояснив, що випив 1,4 літра пива години 3-4 тому.

Доводи апеляційної скарги про те, що невірно визначений склад правопорушення, оскільки вказано, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за керування з ознаками алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки спростовується матеріалами справи, та відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 про те, що у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився, за що і було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1).

Не приймаються до уваги й доводи щодо відеозапису, який неодноразово припинявся та розпочинався, в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026. Суд оцінює ці доводи критично, адже досліджені відеозаписи, хоча і мають ознаки переривання, проте достеменно відображають всі необхідні обставини огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Так, із вказаних відеозаписів вбачається, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції щодо можливості проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння в приміщенні лікарні та за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки. На запитання працівника поліції спочатку зазначив, що не він керував авто, в подальшому пояснив, що все розуміє, вину свою визнає, пояснив, що вживав пиво напередодні.

Отже, наявні відеозаписи дають змогу відтворити обставини складання протоколу, що є їх основною функцією.

Посилання на безпідставність зупинки транспортного засобу також не заслуговують на увагу, оскільки з відеозапису вбачається, що працівниками поліції декілька раз пояснювалось ОСОБА_1 , що він був зупинений у нічну пору року в комендантську годину, більше того, ОСОБА_1 цей факт не спростовував.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, про те, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не перебував за кермом авто під час події, яка мала місце 24.11.2022 року, зазначені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Крім того, ці твердження повністю спростовуються дослідженими під час розгляду справи матеріалами справи, в тому числі відеоматеріалами, які узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі і підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй апеляційній скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав (далі - ЄСПЛ), що п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 25.09.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда