Справа № 517/974/23
Провадження № 3/517/718/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року смт Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Давидівка Фрунзівського району Одеської області, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Протокол складений інспектором ЮП СП Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Михайловіною М.С.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2023 року серії ВАВ 542535 вбачається, що 17 серпня 2023 року біля 20 год 00 хв. ОСОБА_1 ухилялась від виконання передбачених законом обов`язків щодо належних умов життя свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, чим загрожувала життю та здоров`ю своєї дитини. Крім цього, у будинку було брудно, речі лежали не на своїх місцях. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 150 СК України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило (а.с. 17-19). Ураховуючи, що відповідно до приписів ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд встановив наступне.

Частиною ч.1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя,навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 12 закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У справах Малофєєва проти росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013) та Карелін проти росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі викладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушниці винною.

На підтвердження вини ОСОБА_1 відповідальним працівником поліції, крім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, також було надано письмові пояснення від 17 серпня 2023 року власноручно написані інспектором поліції Михайловіною М.С. від імені ОСОБА_1 (а.с. 2), копію акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 від 05 вересня 2022 року (а.с. 3) та письмові пояснення ОСОБА_3 від 17 серпня 2023 року (а.с. 4).

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2023 року серії ВАВ 542535 вбачається, що 17 серпня 2023 року біля 20 год 00 хв. ОСОБА_1 ухилялась від виконання передбачених законом обов`язків щодо належних умов життя свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, чим загрожувала життю та здоров`ю своєї дитини. Крім цього, у будинку було брудно, речі лежали не на своїх місцях.

Разом з тим, з доданої до матеріалів справи копію акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 , вбачається, що комісією у складі представників служби у справах дітей та поліції було проведено огляд умов проживання вказаних осіб 05 вересня 2022 року.

Таким чином, вказаним актом обстеження умов проживання, складеним комісією за майже ніж одинадцять місяців до складання відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу, зафіксовано умови її проживання 05 вересня 2022 року, а тому вказаний документ не може бути доказом на підтвердження вчинення останньою адміністративного правопорушення 17 серпня 2023 року.

Крім цього, варто зазначити, що в копії акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 від 05 вересня 2022 року в розділі «Члени комісії» кульковою ручкою синього кольору, останнім членом комісії була дописана «інспектор ювенал. превенції М. Михайловіна» та проставлений її підпис, що є недопустимо.

Також, відповідно до доданих письмових пояснень ОСОБА_1 від 17 серпня 2023 року вбачаться, що вказані пояснення були написані інспектором поліції Михайловіною М.С. від імені ОСОБА_1 . Від підпису під обставинами викладеними поліцейським в даному документі ОСОБА_1 відмовилась. Зазначене свідчить про незгоду ОСОБА_1 із обставинами, які ставляться її у вину. За таких обставин вказані пояснення не можуть бути прийняті судом як належний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім цього, з доданих до матеріалів справи письмових пояснень ОСОБА_3 від 17 серпня 2023 року, вбачається, що 17 серпня 2023 року біля 21 год 00 хв. вона була залучена в якості свідка при складанні адміністративного протоколу відносно громадянки ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Працівником поліції Михайловіною М.С. дійсно було роз`яснено ОСОБА_1 зміст та суть правопорушення, але остання від будь-яких підписів в протоколі відмовилась.

Разом з тим, зміст вказаних пояснення не містить жодних тверджень щодо присутності ОСОБА_3 як при виявленні у ОСОБА_1 (як зазначено в протоколі) стану алкогольного сп`яніння, так і при проведенні огляду умов проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 , а тому дані письмові пояснення не можуть слугувати доказом винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, суду не надано та не зазначено про наявність таких доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Таким чином, викладені обставини, досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що в даному випадку суду не надано доказів невиконання ОСОБА_1 передбачених законом обов`язків щодо виховання дітей.

На підставі викладеного вище суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винною.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що підлягають доказуванню в цій справі, та оскільки наявні матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення належних умов життя свого малолітнього сина ОСОБА_2 , а тому вказане є підставою для закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ст. 283 КУпАП у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судовий збір стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 7, 9, 245, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Давидівка Фрунзівського району Одеської області, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за частиною 1 статті 184 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: