Справа №490/3189/22
Провадження № 33/812/107/23 Категорія: ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Фуртатова К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яку ухвалив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Подзігун Галини Миколаївни у приміщенні цього ж суду 06 лютого 2023 року, якою визнано винним ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2023 року за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 325995 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 17 000 гривень.

02 березня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 06 лютого 2023 року.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку, ОСОБА_1 зазначив, що про результат розгляду справи 06 лютого 2023 року його та його захисника повідомлено не було. З текстом резолютивної частини рішення суду та із текстом повного судового рішення скаржник та його захисник ознайомились 20 лютого 2023 року після отримання копії постанови суду в суді першої інстанції, а тому вважає, що останнім днем подачі апеляційної скарги є 02 березня 2023 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про судове засіданні повідомлявся шляхом направлення судової повістки поштовим зв`язком та телефонограмою, тому апеляційний суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, з урахуванням позиції його захисника, вважає за можливе розглянути клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження за його відсутності, за участі його захисника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Фуртатова К.М., перевіривши доводи, які містить клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41 та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд також виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

З матеріалів вбачається, що адміністративна справа щодо ОСОБА_1 перебувала у провадженні районного суду з серпня 2022 року, з її матеріалами 20 вересня 2022 року знайомився захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 (а.с. 12).

Розгляд справи призначався неодноразово (20 вересня 2022 року, 17 листопада 2022 року, 09 грудня 2022 року, 17 січня 2023 року та 06 лютого 2023 року).

В судове засідання 06 лютого 2023 року ОСОБА_1 не з`явився. Справу розглянуто за участі його захисника адвоката Фуртатова К.М.

За такого згідно із положеннями статті 294 КУпАП останнім днем для подання апеляційної скарги було 15 лютого 2023 року десятий день з дня винесення постанови.

Отже, звертаючись до суду з апеляційною скаргою 02 березня 2023 року, тобто майже через місяць з дня ухвалення оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 пропустив десятиденний строк на оскарження постанови районного суду від 06 лютого 2023 року.

Як на поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в день розгляду справи, 06 лютого 2023 року, суд результати цього розгляду не повідомив, копію постанови він отримав 20 лютого 2023 року і вважає, що останнім днем подачі апеляційної скарги є 02 березня 2023 року.

Апеляційний суд, оцінивши наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, вважає їх неповажними.

Так, захисник ОСОБА_1 . Фуртатов К.М. брав участь у судовому засіданні 06 лютого 2023 року, копію постанови місцевого суду від 06 лютого 2023 року адвокат Фуртатов К.М. отримав 20 лютого 2023 року, що підтверджується його розпискою на зворотному боці обкладинки справи. Про таке, а також про ознайомлення ОСОБА_1 20 лютого 2023 року з постановою суду зазначено в апеляційній скарзі. Посилання на те, що строк на апеляційне оскарження постанови закінчується 02 березня 2023 року є помилковим, ґрунтується на неправильному розумінні норм права, тому що законодавець пов`язує перебіг такого строку саме з днем винесення постанови, а не з днем вручення її копії особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її захисникові.

До того ж апеляційна скарга подана ОСОБА_1 на одинадцятий день з дня отримання ним копії оскаржуваної постанови.

Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні відомості про обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення постанови судом 06 лютого 2023 року, але в межах строку на її оскарження він не звертався за отриманням копії постанови суду, тривалість строку, який просить поновити ОСОБА_1 , а також зважаючи на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, зокрема щодо оскарження судового рішення, та враховуючи викладені вище обставини, слід дійти висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення її до суду раніше за 02 березня 2023 року.

Незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання судом першої інстанції вимог частини 1 статті 285 КУпАП щодо строків вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, копії постанови, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не свідчать про існування будь-яких об`єктивних, непереборних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів раніше за 02 березня 2023 року. З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Отже з урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах доводів, викладених в клопотанні про поновлення строку, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2023 року.

Відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М.Базовкіна