Справа № 624/706/21
провадження № 3-в/624/13/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року суддя Кегичівського районного суду Харківської області Крапівка Т.В., розглянувши подання Красноградського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 15.09.2021 у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП

в с т а н о в и в:

Красноградський РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням про вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 15.09.2021, а саме, припинити подальше виконання постанови Кегичівського районного суду від 15.09.2021 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Подання обґрунтоване тим, що 05.10.2021 до органу пробації надійшла постанова відносно ОСОБА_1 . Того ж дня порушник був поставлений на облік на 08.11.2021 прибув до органу з питань пробації, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування стягнення. 07.02.2022 порушник почав відбувати стягнення при Кегичівській селищній раді. Згідно наданих органом самоуправління документів ОСОБА_1 відпрацював 67,5 годин із 120 годин, призначених судом. 10.03.2022 порушник у телефонній розмові повідомив про те, що з 24.02.2022 проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України. 25.04.2022 надійшло повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 воєнного стану, 24.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу та направлений до військової частини. Станом на 29.09.2023 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується листом військової частини НОМЕР_2 . Перебування ОСОБА_1 на військовій службі при відсутності у нього вільного часу для відбування стягнення, позбавляють його можливості для відпрацювання залишку стягнення 52.5 годин суспільно корисних робіт, призначених судом і фактично є обставиною, що унеможливлює виконання постанови суду.

Представник органу пробації та правопорушник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи №6/21 стосовно ОСОБА_1 , суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено,що 15.09.2021 Кегичівським районним судом Харківської області винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

Постанова набрала законної сили 28.09.2021 та 04.10.2021 була направлена для виконання.

Постанова була прийнята до виконання, правопорушник направлений для відбуття призначеного стягнення. Фактично ОСОБА_1 відпрацював 67,5 годин суспільно корисних робіт, решта годин на сьогодні фактично не відпрацьована.

Відповідно до довідки Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №1/963 від 16.04.2022 ОСОБА_1 24.02.2022 призваний за мобілізацією на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 та направлений до військової частини.

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2023 за № 1542/10344 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 29.09.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Так, відповідно до ст. 31-1 КУпАП суспільно корисні роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, оплачуваних робіт, вид яких та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначає відповідний орган місцевого самоврядування. Суспільно корисні роботи призначаються районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею) на строк від ста двадцяти до трьохсот шістдесяти годин і виконуються не більше восьми годин, а неповнолітніми-не більше двох годин на день. Суспільно корисні роботи не призначаються особам з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 325-1 КУпАП України постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування. За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Порядок виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт передбачений наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013 року «Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт» (далі Порядок).

Так, згідно розділу 11 Порядку, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

В розділі XIII пунктах 13.13 та 13.14 Порядку передбачено наступне: якщо після встановлення місця проживання порушника з`ясовано, що він за цим місцем не проживає, місце перебування його невідоме та наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду (судді), уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови; усі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до статті 304 КУпАП вирішуються судом, який виніс постанову.

Згідно зі ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 303 КУпАП встановлена давність виконання постанов про накладення адміністративного стягнення, але не зазначена процедура процесуального вирішення цього питання.

У той же час, наслідки ухилення особи від відбування суспільно корисних робіт передбачені ст. 325-4 КУпАП, відповідно до якої у разі ухилення порушника від відбування таких робіт, така особа підлягає адміністративній відповідальності, а за злісне ухилення від відбуття такого виду стягнення передбачена її кримінальна відповідальність.

У даному випадку, суд позбавлений можливості застосувати зазначені положення КУпАП, оскільки жодних аргументованих доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання присуджених йому суспільно корисних робіт суду не надано.

Натомість наявні докази відпрацювання ОСОБА_1 67,5 годин суспільно корисних робіт, та про його мобілізацію до лав ЗСУ, що спростовує факт його ухилення від відбування адміністративного стягнення.

Статтею 302 КУпАП визначено підстави для припинення виконання постанов про накладення адміністративних стягнень: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Однак, визначений у ч.1 ст. 303 КУпАП строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень є загальним і не залежить від виду призначеного стягнення. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення.

Перебіг строку давності постанови суду розпочинається від моменту звернення її до виконання. Постанова вважається звернутою до виконання, коли орган, який її виніс, вручає або надсилає її копію відповідній особі або надсилає органу, уповноваженому безпосередньо її виконувати. Таким чином, своєчасне направлення постанови для виконання (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) визнається єдиним юридичним фактом, що має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови.

Згідно з матеріалами справи постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, своєчасно була звернута до виконання.

Статтею 303 КУпАП визначено не давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, а давність звернення її до виконання, що, в свою чергу, створює правозастосовні проблеми на завершальній стадії провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Однак системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, своєю чергою, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП зазначено в ст. 302 КУпАП України та можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 року (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто в розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011[2] зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення. У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, за вищевказаних обставин можливо застосувати аналогію закону, а саме ст. 80 КК України, яка нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення.

Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, 3 Основного Закону). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ст. 8 Основного Закону).

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Судом встановлено, що за період з часу винесення постанови та набрання її законної сили з 28.09.2021 до часу розгляду матеріалів подання щодо вирішення питання про давність виконання рішення у суді, тобто до тепер постанова суду про накладення адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт не виконана за обставин, які не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від її виконання, оскільки ним було відпрацьовано 67,5 годин суспільно корисних робіт, та в подальшому перебування ОСОБА_1 на військовій службі в ЗСУ, що унеможливило виконання постанови суду. Крім цього, з часу набрання законної сили постановою суду про призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт минуло більш ніж два роки.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 303, 304 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Подання Красноградського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення - задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 (сто двадцять) годин, призначеного постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 15.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Т.В. Крапівка