КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника Ганчука Г.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Ганчука Г.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як встановив суддя у постанові, 18.06.2023 року о 10 год. 40 хв. по вул. Грінченка, 18-Б в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, порушення координації рухів та мови, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову захисник Ганчук Г.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому апелянт зазначає, що відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути чіткою, зрозумілою та такою, що не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, однак згідно наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 в ході спілкування з працівниками поліції виконував усі їх вказівки та не висловлював жодних заперечень від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто ОСОБА_1 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і як наслідок складу даного правопорушення.

Також вказує, що підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння є наявність у водія ознак наркотичного (алкогольного) сп`яніння, перелік яких визначений пунктом 4 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції» (затвердженої спільним наказом МОЗ МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року), проте згідно даних відеозапису, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, поліцейський мотивує свою вимогу виключно наявністю в автомобілі «запаху наркотиків», при цьому жодної іншої ознаки наркотичного сп`яніння, яка була б наявна у ОСОБА_1 поліцейський не називає і не встановлює, в той час як виключно за наявності у особи ознак сп`яніння поліцейський отримує право вимагати від водія пройти відповідний огляд.

Крім того, зазначені у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, порушення координації рухів та мови не відповідають дійсності, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 чітко і безперервно спілкується з поліцейським, перебуває у темних окулярах, що свідчить про неможливість встановлення у ОСОБА_1 вказаних ознак наркотичного сп`яніння.

Також звертає увагу, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, де в день складання протоколу мав робоче відрядження і згідно Висновку лікаря-нарколога від 18.06.2023 року алкогольного та наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено. Проте, суд не взяв до уваги вищезазначений висновок та дійшов передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника Ганчука Г.В. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі та дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушені ним п.2.5 ПДР України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

Відповідно до приписів статті 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особа, яка керує транспортним засобом, щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває в стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, який має право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя в оскаржуваному рішенні послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №365037 від 18.06.2023 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а також на відеозапис з нагрудної камери поліцейського, як на докази винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, однак з таким висновком апеляційний суд не погоджується, оскільки судом першої інстанції не дана належна оцінка наявним у справі доказам, зокрема наявному в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 5), на якому зафіксовані дії водія ОСОБА_1 та обставини складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно наявного у справі відеозапису (а.с. 5) на місці події 18.06.2023 о 10 год. 50 хв. поліцейський запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, але не повідомив останньому, які саме ознаки сп`яніння були ним (поліцейським) виявлені. При цьому, з відеозапису не вбачається і матеріали справи не містять даних, яким чином поліцейські встановили наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, порушення координації рухів та мови).

Крім того на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а на пропозицію поліцейського проїхати на огляд до медичного закладу лише зазначив, що йому потрібно на кладовище, на що поліцейський повідомив, що «якщо хочете можете відмовитись від проходження огляду», що не відповідає вимогам закону щодо його права відмовитись від проходження огляду, оскільки пунктом 2.5 ПДР України встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Також слід зазначити, що згідно положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому згідно п.п. 3, 4 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису (а.с. 5), поліцейський жодного разу не вказав, які саме ознаки наркотичного сп`яніння були ним виявлені у ОСОБА_1 , а також не вчиняв жодних дій по виявленню цих ознак, а зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема звужені зіниці очей, порушення координації рухів та мови не підтверджуються даними відеозапису, у тому числі з огляду на те, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими перебував у темних окулярах.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення вини особи «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, переглядаючи справу в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх, переконливих та належних доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За викладеним, оскаржувана постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Ганчука Г.В., подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Провадження №33/824/5127/2023 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Справа №752/12914/23

Головуючий у І інстанції - Бойко О.В.

Головуючий в апеляційній інстанції - Сілкова І.М.