Номер провадження: 33/813/1483/23
Номер справи місцевого суду: 521/3593/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

З вказаної постанови вбачається, що 11.01.2023 року, о 09 год. 20 хв. в м. Херсон, по вул. І. Кулика, 114, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)Суд першої інстанції розглянувши справу, не дав ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП, що унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Крім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та на час розгляду справи не міг з`явитися до суду;

2)Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, і запропонували поїхати у медичний заклад для проведення відповідного огляду. Їхати у лікарню він відмовився, оскільки підстав для цього не було і ОСОБА_1 був втомлений. При цьому, працівники поліції не роз`яснили наслідки відмови. Свідків при складанні протоколу не було, про відеофіксацію не повідомляли. Направлення у медичний заклад для проведення відповідного огляду в присутності ОСОБА_1 не складалось. Відсторонений від керування не був. На своєму автомобілі далі поїхав додому;

3)З відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що поведінка ОСОБА_1 не є сумнівною. Крім того, неможливо встановити факту керування водієм автомобіля.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповістив представника ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання його апеляційної скарги. Представник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 01 листопада 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Литвиненка С.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Петряєва В.В.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та та його адвоката.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані наркотичного сп`яніння або у неї були явні ознаки наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №070620 від 11 січня 2023 року з якого вбачається, що 11 січня 2023 року о 09:20 год. в м. Херсон по вул. І. Куліша, 114, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився під час безперервної відеофіксації, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було направлено до КНП «ХОЗНПД» ХОР, однак від проходження медичного огляду останній відмовився;

-рапорт поліцейського взводу 2 роти 1 БУПР в Херсонській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції з якого вбачається, що 11.01.2023 року під час несення служби екіпажем Яхта 202 в м. Херсон по вул. Кулика, 144, близько 09:20 год. згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» було зупинено транспортний засіб «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, щ не реагують на світло, порушення мови, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Під час безперервної відеозйомки, тому на нього було складено протокол серії ААД №070620 від 11 січня 2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, документи не вилучались. Транспортний засіб залишено на місці без порушень ПДР;

-довідка згідно якої вбачається, що згідно з наявних облікових даних, АІСМВС України ОСОБА_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 15.09.2017 року;

-відеозапис, який долучено до матеріалів справи та з якого вбачається, що 11.01.2023 року приблизно о 09:20 год. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Kia Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом вказаного транспортного засобу знаходився водій ОСОБА_1 . Працівник поліції попросив відкрити багажник. ОСОБА_1 вийшов з автомобілю, відкрив багажник. Працівник поліції спитав, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, на що останній відповів, що ні не вживав. Потім у працівника поліції виникла підозра, що останній вживав наркотичні засоби, тому спитав у ОСОБА_1 чи вживав він останнім часом наркотичні засоби. ОСОБА_1 відповів, що ні не вживав. Однак, працівник поліції попросив ОСОБА_1 закрити очі та відкрити, коли він скаже. Потім працівник поліції пропонує ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду. ОСОБА_1 сказав, що він вживав лише ліки, оскільки у нього був зубний біль, а також що він записався до лікаря. Потім сказав, що якщо треба, він поїде до лікарні, але йому також потрібно піти до лікаря та сказати, що його не буде на прийомі. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 насліди того, якщо він відмовиться поїхати до медичного закладу. Потім викликав екіпаж, щоб той відвіз ОСОБА_1 на медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 поводив себе під час розмови з працівником поліції нервово, постійно повторюючи, що йому треба до лікаря. Потім з машини вийшла жінка ОСОБА_1 та почала пояснювати, що ОСОБА_1 пив тільки чай. Працівник поліції, ще раз спитав чи поїде ОСОБА_1 до медичного закладу, однак він почав говорити, що вчора вживав алкогольні напої, також пив ліки «кетанов». Працівник поліції пояснив, що все що в медичному закладі при проходженні тесту покаже, то все буде ОСОБА_1 . Потім сказав працівнику поліції, що може поїхати до медичного закладу якщо це буде швидко. На що працівник поліції відповів, що все залежить від самого ОСОБА_1 . Потім приїхав інший екіпаж, щоб доставити ОСОБА_1 до медичного закладу. Однак, коли працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи все ж таки їде він до медичного закладу, ОСОБА_2 довго вагаючись відповів, що ні не поїде. У зв`язку із чим відносно нього і було складено протокол.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідно до положень ст. 130 КУпАП, законодавцем встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, не допускається.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що після цих змін до КУпАП з 17.03.2021 року свідки проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що при складанні протоколу не було, залучено свідків не заслуговують на увагу з огляду на те, що працівниками поліції велася постійна відеозйомка.

Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейський, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, діяв відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ Україні від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція).

Підпунктом 1.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з підпунктами 1.6 та 1.7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Зазначеною Інструкцією на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом передбачено лише проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пунктом 2.12. Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Враховуючи те, що у водія ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у п.1.3. 1.4 Інструкції (почервоніння очей, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), водій повинен був на вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я.

Також не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції не було йому роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі з огляду на те, що із відеозапису вбачається, що працівником поліції йому було пояснено, що у разі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ним порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Крім того факт відмови підтверджується і змістом апеляційної скарги, де ОСОБА_1 вказав, що їхати у лікарню він відмовився, оскільки підстав для цього не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції розглянувши справу, не дав ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП, що унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи є частково обґрунтованим, але суд апеляційної інстанції вважає, що його не участь у судовому розгляді не вплинула на правильність прийнятого судового рішення. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 була надана можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки повторно були досліджені докази по справі, а також була надана можливість скористатись правовою допомогою захисника, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надавав пояснення щодо доводів апеляційної скарги, заявляв клопотання, тощо.

Одеський апеляційний суд приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо відсторонення його від керування транспортним засобом, проте зазначає, що примусове відсторонення від керування транспортним засобом є правом, а не обов`язком працівників поліції, натомість чого вони не застосували цей засіб примусу, щодо ОСОБА_1 не відомо.

На переконання апеляційного суду, зазначена обставина не впливає на вирішення питання щодо відсутності чи наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Інші твердження ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи.

Надавши правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 11.01.2023 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таких підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова