КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/736/23
№ апеляційного провадження: 33/824/1690/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

14 квітня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Семенюк Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце роботи: директор ТОВ «Максішоп», місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 155-1 КпАП України,-

В С ТА Н ОВ И В:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.11.2022 о 14 год. 20 хв. в м. Києві, Майдан Незалежності, ПТП №1, сектор «Б», крамниця «Цитрус», гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, а саме: порушення встановленого порядку проведення розрахунків - проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД на підакцизний товар, чим порушено п. 11, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що зафіксовано актом, бланк №004544.

Не погодившись з постановою суду, 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального адміністративного закону та неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КпАП України.

Також зазначає, шо з аналізу правових норм щодо ведення обліку та оприбуткування Товарів зрозуміло, що - сама по собі відсутність за місцем реалізації товарів оригіналів чи електронної версії документів щодо походження, оприбуткування та обліку товарних залишків у місці їх реалізації (ГО) на момент складення Акту не свідчить про те, що ТОВ «МАКСІШОП» реалізує не обліковані товари у місці реалізації і не доводить склад порушення Товариством п.12 ст.З Закону № 265/5, висновки Акту є безпідставні, а тому відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Отже, вважає, що долучена до матеріалів справи копія акту фактичної перевірки не може вважатися достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також в апеляційній скарзі скаржник просила поновити строку на апеляційне оскарження постанови від 03.02.2023 року, мотивуючи тим, що не була повідомлена про розгляд даної справи в суді першої інстанції, не ознайомлювалась з протоколом адміністративного правопорушення та копії постанови не отримувала, а лише 13 лютого 2023 року ознайомилась з поним текстом в ЄДРСР.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно з положеннями КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання у вказаній справі було призначено на 03 лютого 2023 року та ухвалено оскаржувану постанову, в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа «судова повістка…» ОСОБА_1 , проте вказаний документ доставлено до електронного кабінету останьої 08.02.2023 року (а.с. 31), тобто ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи.

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваної постанови, що підтверджується довідкою про доставка електронного документа (а.с. 34), апеляційну скаргу подано 17 лютого 2023 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

В судове засідання ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена про розгляд справи не з`явилась, проте 12 квітня 2023 року надіслала на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови та доводів, викладених у апеляційній скарзі скаржником, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи зазначені апелянтом, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу Українипро адміністративніправопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 280КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Однак, визначаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, щоніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 155-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП не встановлює конкретного порядку щодо проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Стаття 155-1 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 155-1 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

При цьому, обов`язок доведення наявності в діях особи складу правопорушення, передбаченого певною статтею КУпАП покладається на осіб, які уповноваженні складати протоколи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 21067 від 21.12.2022 року та актом (довідкою) фактичної перевірки ГУ ДПС у м. Києві від 24.11.2022 року.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вищезазначені докази доводять винну ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення № 21067 від 21.12.2022 року, ОСОБА_1 , директор ТОВ «Максішоп» при проведені фактичної перевірки крамниці «Цитрус», м. Київ, вул. Майдан Незалежності ПТП №1, сектор «Б» ТОВ «Максішоп», вчинила правопорушення, а саме: «порядку проведення розрахунків, а саме 22.11.2022 року не надано на початок проведення перевірки документи, що підтверджують обік та знаходження товарних запасів, згідно опису від 22.11.2022 року, які на момент перевірки знаходились у місці продажу, таим чином виявлено не облікованих товарів на загальну суму 1 002 359 грн. чим порушено п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції, як на підставу доведеності винни ОСОБА_1 посилався на п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

Відповідно до положень п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

-проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на такі правила, та який саме пункт (розділ) цих правил був порушений і в чому це порушення проявилось.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед інших обставин,в тому числі,зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

В даному конкретному випадку підлягають до застосуваннявимоги п. 12ст. 3 Закону України«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який і зазначений в протоколі уповноваженою особою Державної податкової служби України.

Розглядаючи справу, суддя не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч. 1ст. 155 - 1КУпАП.

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зроблений без належного з`ясування всіх фактичних обставин справи і не підтверджується належними доказами, а тому оскаржувана постанова суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз правлюдини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99),Європейський суд з правлюдини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суддя першої інстанції не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», дав неналежну оцінку наявним у справі доказам, не звернув увагу на наявні порушення, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155 - 1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року - скасувати. Прийняти нову постанову.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, - закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2023 року.

Суддя

Київського апеляційного суду Т.А. Семенюк