Провадження № 33/801/988/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач: Рибчинський В. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Рибчинського В.П., за участю захисника Цепляєва С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Цепляєва С.В. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Як встановлено із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 271469 від 13 липня 2023 року, складеного у м. Вінниці по вул. Верхарна, 51, 13 липня 2023 року о 09.55 год. у м. Вінниці по вул. Верхарна, 51, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Водій від проходження огляду на стан спяніння відмовився у встановленому законом порядку на місці зупинки, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з такою постановою суду, захисник ОСОБА_2 адвокат Цепляєв С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову, та ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року, мотивуючи тим, що захисником вчасно була подана апеляційна скарга, разом з тим 12.10.2023 року по пошті була отримана постанова Вінницького апеляційного суду від 06.10.2023 року про повернення апеляційної скарги, мотивована відсутністю повноважень захисника.

Після чого між захисником адвокатом Цепляєвим С.В. та ОСОБА_2 укладений новий договір про надання правничої допомоги та подано нову апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року належить задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови, однак апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою органів поліції, 13 липня 2023 року о 09.55 год. у м. Вінниці по вул. Верхарна, 51, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Водій від проходження огляду на стан спяніння відмовився у встановленому законом порядку на місці зупинки,, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.6 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395).

Висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які містяться у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та рапортом інспектора.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку з відмовою водія від проходження огляду, поліцейський, діючи у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, правомірно склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказавши, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наявними доказами у справі, зокрема з відеозапису з нагрудної камери поліцейського чітко вбачається, що поліцейським було запропоновано водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», однак останній відмовився. Надалі водієві було роз`яснено, що у разі відмови відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Також було вилучено посвідчення водія, на що ОСОБА_2 постійно вимагав його повернення. Поліцейським вдруге було запропоновано пройти огляд, водій погодився, однак повідомив, що він перебуває в стані сп`яніння, дану обставину не заперечує та не вбачає необхідним проходити огляд. Поліцейський, розпакувавши мундштук та прикріпивши його до приладу, знову запропонував ОСОБА_2 пройти огляд. ОСОБА_2 неодноразово виявляючи начебто згоду на проходження огляду, проте лише зовнішньо вдавав його проходження, про що свідчать характерні звукові сигнали газоаналізатора та неодноразові коригування дій поліцейським для відображення результату огляду та цифрового показника.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що з відеозапису можна встановити, що дії ОСОБА_2 були направлені на створення обставин неможливості отримання результатів огляду. За наявності таких дій з боку ОСОБА_2 , його згода (бажання) на проходження огляду, - нівелюються, а лише озвучування такої згоди за відсутності відповідних дій на її реалізацію свідчить про відмову від проходження огляду.

Доводи апелянта щодо відсутності у протоколі інформації про свідків колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У матеріалах справи наявний відеозапис, на якому зафіксований весь процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а тому присутність свідків під час огляду на стан сп`яніння не вимагається.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.П. Рибчинський