Справа № 946/8091/23
Провадження № 3/946/3183/23
№3/946/8125/23
№3/946/8126/23
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2023 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі судді Яковенка І.І., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (далі м. Ізмаїл), РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

ОСОБА_1 23.09.2023 о 10:24 годині, повторно протягом року, не маючи права керування транспортними засобами, по вул. Клушина, 2-а в м. Ізмаїл керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , порушивши підп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 25.09.2023 об 11:19 годині, повторно протягом року, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, по вул. Запорізьких козаків кут вул. Станційне селище в м. Ізмаїл керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , порушивши підп. «а» п. 2.1 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , 14.10.2023 об 11:15 годині, повторно протягом року, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, по пр. Миру біля буд. 22 в м. Ізмаїл керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , порушивши підп. «а» п. 2.1 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Притягуваний ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, хоча і не заперечив обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення, та пояснив, що ще у 2019 році у нього було вилучене посвідчення водія. І, хоча судом на нього було накладене адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу, а не позбавлення права керувати транспортними засобами, посвідчення водія йому не повернули. Разом з цим, як 23.09.2023, так і 25.09.2023, а також і 14.10.2023 під час керуванням ним автомобілем «Chevrolet Aveo» посвідчення водія у нього при собі не було, і він його поліцейським не пред`являв, оскільки поліцейські не мали права зупиняти його та перевіряти посвідчення водія. Притягуваний також пояснив, що він керував транспортним засобом, оскільки не був позбавлений судом права керувати у 2019 році, коли розглядалась відносно нього справа про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Не зважаючи на невизнання вини притягуваним ОСОБА_1 , його вина у неодноразовому повторному протягом року керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння.

Одним із заходів правового режиму воєнного стану відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Порядок цього особливого режиму затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, яким і передбачена можливість перевірки документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, затримання транспортних засобів, проведення їх огляду. Враховуючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався у встановленому порядку, востаннє перед розглядуваними подіями воєнний стан продовжений ще на 90 діб Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженого Законом України №3275-IX від 27.07.2023, то зупинення транспортного засобу притягуваного 23.09.2023, 25.09.2023 та 14.10.2023 повністю були правомірними. У зв`язку з цим, поліцейські мали право здійснити перевірку документів у притягуваного, а у разі потреби також провести огляд його транспортного засобу.

Більше того, навіть за умови безпідставного затримання транспортного засобу, внаслідок чого у його водія будуть виявлені поліцейським ознаки вчинення правопорушення, такий поліцейський в силу ст.ст. 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язаний виконати завдання поліції, а саме забезпечити публічну безпеку і порядок та вжити заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень і припинити виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Тому посилання притягуваного ОСОБА_1 про необґрунтованість зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейськими та вимагання ними у нього посвідчення водія не узгоджуються з положеннями чинного законодавства.

Відповідно до даних протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 повторно протягом року тричі керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

На відеозаписах подій правопорушень з однострою поліцейських зафіксовано, як транспортний засіб «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими, і притягуваний ОСОБА_1 при цьому не надав посвідчення водія.

Згідно довідці старшого інспектора з особливих доручень ВОНС в місті Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 14.07.2010, яке станом на 15.06.2023 значиться як здане на збереження до ТСЦ № 5144 після позбавлення права керування транспортними засобами.

Той факт, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, підтверджується постановами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2023 та від 25.09.2023, якими на ОСОБА_1 були накладені адміністративне стягнення у виді штрафів з позбавленням права керування транспортним засобом без оплатного вилучення транспортного засобу за вчинення ним 14.06.2023 та 17.09.2023 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування таким транспортним засобом.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм держави Україна.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Відповідно до підп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак, з сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 в порушення вимог вказаного підп. «а» п. 2.1 ПДР неодноразово керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. При цьому ці дії він неодноразово вчиняв, незважаючи на те, що раніше його вже неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за вчинення тотожних адміністративних правопорушень. Така зухвала поведінка притягуваного явно свідчать про свідоме нехтування ним встановлених в України правил щодо порядку користування правом керування транспортним засобом.

Отже, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дає змогу суду дійти висновку про наявність адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в їх вчиненні.

При накладенні адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суд враховує положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якого, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд також враховує характер вчинених правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, і дійшов висновку, що достатнім і необхідним у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП є накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки санкції за вчинені правопорушення є рівнозначними.

Обставин, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинені ним адміністративні правопорушення, суд не вбачає.

До обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинені ним адміністративні правопорушення, суд відносить повторне протягом року вчинення однорідних правопорушень, за які його вже було піддано адміністративним стягненням, оскільки він тричі вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, будучи при цьому перед цим двічі притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення таких же правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , те, що він вже двічі притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування всіма транспортними засобами, але не зважаючи на це знов вчинив три тотожні адміністративні правопорушення на тому самому автомобілі, суд дійшов висновку про те, що для його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання нових правопорушень, буде необхідним застосування основного адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу, а також таких додаткових стягнень як позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, встановлений санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто на строк сім років, та з оплатним вилученням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. А згідно ч. 3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Тому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , згідно постанов Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2023 та від 23.09.2023 будучи позбавленим права керування транспортним засобом на строк п`ять років та сім років відповідно, до закінчення строку дії вказаного стягнення вчинив нові адміністративні правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, за які судом також застосовується стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в силу наведеної ч. 3 ст. 30 КУпАП до стягнення за вчинення нових адміністративних правопорушень за ч. 5 ст. 126 КУпАП слід приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому, з урахуванням того, що після постанови від 13.09.2023 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області була винесена ще одна постанова 23.09.2023, яка набрала законної сили 06.10.2023, якою ОСОБА_1 знову було позбавлено права керування транспортними засобами, і якою невідбута частина стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою суду від 13.09.2023 не була приєднана, то при виконанні вимог ч. 3 ст. 30 КУпАП суд не може врахувати одразу дві постанови та приєднати усі невідбуті частини стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 . На думку суду, у даному випадку приєднання невідбутої частини стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою суду від 23.09.2023 повністю досягне мети цього стягнення та відповідатиме засаді верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Враховуючи, що постанова суду від 23.09.2023 набрала законної сили 06.10.2023, то станом на день винесення цієї постанови невідбута ОСОБА_1 частина стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за вказаною попередньою постановою суду від 23.09.2023 складає шість років десять місяців та двадцять три дні, які в силу ч. 3 ст.30 КУпАП підлягають приєднанню.

Враховуючи, що на притягуваного підлягає накладенню обов`язкове додаткове адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк сім років, а також те, що невідбута ОСОБА_1 частина такого ж стягнення складає шість років десять місяців та двадцять три дні, то йому в силу ч. 3 ст. 30 КУпАП слід визначити загальний строк стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами тривалістю тринадцять років десять місяців та двадцять три дні.

Що стосується такого додаткового стягнення, як оплатне вилучення транспортного засобу, то за змістом ст. 28 КУпАП, воно полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета. Застосування цього стягнення, на відмінну від такого стягнення як конфіскація (ст. 29 КУпАП), тобто примусової безоплатної передачі предмета у власність держави за рішенням суду, не обмежено лише предметом, який є у приватній власності порушника. У зв`язку з цим законом не заборонено його застосування і до предметів, які не перебувають у приватній власності порушника. Враховуючи оплатний характер цього стягнення, його застосування жодним чином не вплине на обсяг прав власника предмета, оскільки лише зміниться його якість, а саме транспортний засіб перетвориться у грошовий еквівалент, який і підлягає поверненню власнику. Разом з цим, виходячи з вищенаведених положень як чинного законодавства, так і міжнародної практики, власник транспортного засобу, володіючи ним, добровільно бере на себе додаткові зобов`язання та обтяження. Крім того, виключно власник вирішує на власний розсуд, кому і на яких умовах передавати належні йому предмети у користування іншим особам. У зв`язку з цим власник транспортного засобу має розуміти усі наслідки користування цим транспортним засобом іншою особою, якій він довірив свій транспортний засіб, у тому числі і можливе його оплатне вилучення у разі вчинення відповідного правопорушення.

Враховуючи те, що притягуваним ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразове застосування відносно нього адміністративних стягнень за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафів та позбавлення права керування транспортними засобами, всупереч встановленого на території України порядку користування правом керування транспортними засобами, свідомо, багаторазово продовжив порушувати вказаний порядок, вчинивши ще три тотожні правопорушення протягом короткого проміжку часу, при цьому на одному й тому ж транспортному засобі, то запобігти подальшому вчиненню нових правопорушень самим правопорушником ОСОБА_1 можливо тільки лише із застосування такого додаткового стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу, а саме автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 . При цьому, враховуючи, що виручена сума коштів від реалізації транспортного засобу буде передана колишньому власникові, то застосування цього стягнення не потягне порушення його прав.

У силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023, що складає 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 283 285 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП з урахуванням положень ч. 3 ст. 30 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк тринадцять років десять місяців та двадцять три дні, з оплатним вилученням транспортного засобу, а саме автомобіля «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І.Яковенко