ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Фонрабе Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого заступником начальника Черкаського інституту пожежної безпеки, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто судовий збір в сумі 536,80 грн.,

в с т а н о в и в:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 08.12.2022р. о 23-38 год. в м. Черкаси по вул. 30 років Перемоги, 2, керував автомобілем Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на БК 472899, 472416, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, вважаючи її незаконною прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.02.2023 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього, а провадження закрити на підставі п.1, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що в він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки недоведено поза розумним сумнівом його вина, в тому що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тому вважає, що в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

Зазначає, що докази на які посилається суд, як на доказ його вини не відповідають фактичним обставинам справи та свідчать про однобічність розгляду спарави і про порушення його права на захист.

Так, відеозапис з бодікамери поліцейських є неповним та змонтованим, оскільки на відео не зафіксовано, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння, ні тремтіння пальців рук, ні хитка хода, його поведінка повністю відповідала обстановці і він повністю виконував всі вимоги працівників поліції, також заперечив про наявність у нього запаху алкоголю з рота, оскільки він не вживав алкоголь, так як перебував на лікуванні і йому кололи антибіотики.

Вказує, що на відеозаписі чітко видно, що він перебував в автомобілі працівників поліції, але на ньому не видно, що по прибуттю до наркодиспансеру він зник. Вказує, що по прибуттю до медичного закладу, з дозволу працівників поліції він вийшов з їх службового автомобіля і на відстані 3-4 метрів позаду від автомобіля чекав працівників поліції, проте йому стало погано, він взявся руками за голову та присів. Як він опинився біля 3-ої міської лікарні він не памятає, а люди які його туди привезли зрозумівши, що він лікується в 1-й міській лікарні, і на його прохання відвезли його саме до 1-ої міської лікарні. Вважає, що працівники поліції розіграли театральну виставу незрозумілого зникнення його з авто. Вказує, що жодних направлень на медичний огляд працівники поліції йому не виписували, і при ньому протокол про адміністративне правопорушення не складали, як і не вручали йому його копію.

Автор апеляційної скарги також зауважує, що по відношенню до його сина ОСОБА_2 , який приїхав на місце зупинки його автомобіля, працівники поліції вели себе агресивно та погрожували йому, а ще суд першої інстанції не допитав останнього у якості свідка при розгляді справи та не врахував зауваження його адвоката Смоляра А.О., які він надав суду у письмовому вигляді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Фонрабе Є.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 229438 від 09.12.2022; даними довідки облікових даних; даними направлення на медогляд водія; витягом з ІПНП; рапортом поліцейського взводу 1 роти 2 БУПП в Черкаській області ДПП сержанта поліції В. Артюшенка; дисками з відеозаписом, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що винесена постанова є необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції, для перевірки апеляційних доводів викладених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі були переглянуті диски з відеозаписом події від 08.12.2022 за участю ОСОБА_1 з якого вбачається, що 08.12.2022 о 23 год. 38 хв. в м.Черкаси по вул. 30 років Перемоги, ОСОБА_1 керував автомобілем Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 , і у зв`язку з порушенням останнім комендантської години він був зупинений працівниками поліції.

При зупинці вказаного автомобіля, правопорушнику ОСОБА_1 було повідомлено причини його зупинки.

При спілкуванні працівників поліції з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме, як за допомогою газоаналізатора «Драгер», так і в КЗ «ЧОНД». Водій ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд на стан сп`яніння за дополмогою приладу «Драгер», однак поспілкувавшись з невідомими особами по телефону, змінив свою позицію та прийняв рішення про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме в медичному закладі КЗ «ЧОНД».

У зв`язку з бажанням правопорушника ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння саме в медичному закладі, він на службовому автомобілі працівників поліції був доставлений до КЗ «ЧОНД». Однак приїхавши до КЗ «ЧНОД» та вийшовши з службового автомобіля працівників поліції ОСОБА_1 залишив місце своєї доставки медичний заклад та зник.

Працівниками поліції були вжиті заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_1 , однак у зв`язку з незадовільними погодніми умовами, а саме, темною порою доби, сильним туманом, та відсутністю освітлення місцевості, встановити місце перебування ОСОБА_1 працівникам поліції не вдалося.

Отже, ОСОБА_1 скориставшись погодніми умовами, які мали місце 08.12.2022, та відсутність тимчасового контролю працівників поліції за його діями уникнув проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Слід також, зазначити, що на місце зупинки автомобіля ОСОБА_1 по вул.30 років Перемоги у м.Черкаси підїзджав на автомобілі його син, в подальшому цей же автомобіль підїхав до КЗ «ЧОНД», куди був доставлений ОСОБА_1 , однак зразуж і відїхав. Як вбачається, з відеофіксації працівники поліції прийшли до висновку, що залишивши медичний заклад ОСОБА_1 зателефонував своєму синові і той забрав його від медичного закладу куди він був доставлений.

Слід зазначити, що працівники поліції, встановивши зникнення ОСОБА_1 з медичного закладу КЗ «ЧОНД» куди він був доставлений, залишалися на місці більше двох годин, та оцінивши поведінку ОСОБА_1 , як відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння склали потокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за порушення п.2.5 ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівіниками поліції відеозапис від 08.12.2022 за його участі було змонтовано, тобто здійснено монтаж, і він не містить доказів керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, наявності у нього ознак сп`яніння, то ці доводи є неспроможними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Так, факт відсутності безперервного відео, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, слід зазначити, що обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо не долучення до матеріалів справи направлення на проведення огляду на стан сп`яніння, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься направлення від 09.12.2022 на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КЗ «ЧОНД».

Доводи апелянта про те, що йому стало погано як він сів до автомобіля працівників поліції, коли вони його повезли до медичного закладу, і в подальшому він опинився на зупинці біля КЗ «ЧОНД» звідки його забрав свідок ОСОБА_3 та доставив до 1-ої міскої лікарні м.Черкаси, суд апеляційної інстанції розцінює критично, оскільки як вбачається із відеозапису від 08.12.2022 за участі ОСОБА_1 , останній, як під час його зупинки по вул. 30 років Перемоги у м.Черкаси, так і під час його супроводу до медичного закладу КЗ «ЧОНД» у спілкуванні з працівниками поліції не звертався до них зі скаргами на стан свого здоров`я, а також не звертався із будь яким проханням надати йому медичну допомогу.

Що стосується доводів апелянта про те, що він не вживав алкоголь, оскільки погано себе почував та перебував на лікарняному і проходив лікування, то апеляційний суд їх відхиляє, та погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що перебування його на лікарняному не позбавляло пройти освідування у медичному закладі, та звернутися до лікарів КЗ «ЧОНД» за медичною допомогою.

За клопотанням правопорушника ОСОБА_1 апеляційним судом були допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які показали, що вони їхали з відрядження та побачили чоловіка біля зупинки наркодиспансера, це був ОСОБА_1 і йому було погано, а тому вони спочатку відвезли його до 3-ої міської лікарні, а потім до 1-ої.

Також в судовому засіданні був допитаний в якості свідка син правопорушника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який пояснив, що батько йому зателефонував та сказав, що працівники поліції його зупинили біля літака вул. 30 років Перемоги, він приїхав до батька та поспілкувався з ним. Потім він поїхав до КЗ «ЧОНД», але батька він там не побачив, та повернувся додому. В подальшому до них додому пиїхали працівники поліції.

До показів вказаних свідків апеляційний суд ставиться критично, оскільки суд з`ясував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 між собою знайомі, а ОСОБА_2 є сином, родичем правопорушника, а тому ці особи є зацікавленими у результаті розгляду справи, тому їх покази не можуть бути враховані апеляційним судом при прийнятті рішення.

Апеляційний суд зауважує, що не заслуговують на увагу доводи апелянта і про те що працівники поліції по відношенню до його сина ОСОБА_2 вели себе агресивно чи погрожували йому, оскільки доказів цього матеріали справи не містять. Більш того, слід зауважити, що сам ОСОБА_2 приїхавши до свого батька ОСОБА_1 порушив комендантську годину і мав би бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не звертався з скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку, тому його доводи щодо неправомірності їх дій не заслуговують на увагу.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак доводи апелянта, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, та спростовуються, як переглянутим в судовому засіданні вищевказаними дисками з відеозаписом події від 08.12.2022 за участі ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Більш того, апеляційний суд таку поведінку та відношення до своїх процесуальних прав та обов`язків зі сторони ОСОБА_1 , розцінює як прояв повного правового нігілізму, тобто деформаційного стану правосвідомості особи, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.02.2023 відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 17 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповдальності за ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В Биба