Справа № 567/2158/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , працюючу на залізничній станції с.Могиляни, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 12.08.2008 Острозьким МВ УМВС України в Рівненській області

за ч. 4 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені)

встановила

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №951409 від 16.11.2023 вбачається, що 16.11.2023 о 15 год. встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениця 10 класу Могилянівського ліцею Острозької міської ради Рівненської області, спільно з групою осіб, в дному навчальному закладі, впродовж тривалого часу, систематично здійснювала відносно своєї однокласниці неповнолітньої ОСОБА_3 булінг, який полягав у психологічному насильстві, а саме висловлювалася нецензурною лайкою, принижувала, кепкувала та висміювала, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнала. Заперечила, що її донька вчиняла булінг щодо своєї однокласниці ОСОБА_3 . Стосовно того, що її донька постійно (обзиває) ображає ОСОБА_3 , почула вперше, адже ніхто та ніколи, ані класний керівник, ані дирекція школи не зверталися з вказаними питаннями. Зазначила, що навпаки це ОСОБА_3 постійно чіпляється до її доньки та інших учнів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд звертає увагу, що до адміністративної відповідальності можливо притягти особу лише у разі наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 1734 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене групою осіб або повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють за вчинення дій, визначених ч. 2 ст. 1734 КУпАП, малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років передбачена вимогами ч. 4 ст. 1734 КУпАП.

Згідно з п.п 3-1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

У п.4 розділу І Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), який затверджений наказом МОН України від 28 грудня 2019 № 1646 «Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти» вказано, що ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме:

- умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру;

- словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи;

- будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток;

- будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів;

- інші правопорушення насильницького характеру.

Суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійними беззаперечним доказом, обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КупАП.

Виходячи з положень КУпАП, а також з вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, якою врегульовано порядок та процедура оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути відображено суть адміністративного правопорушення, яке має включати не лише дані про повідомлення про булінг, але і час, місце здійснення самого булінгу, фактичні дані відносно того, що зазначений факт мав місце, коли, ким та яким чином він був здійснений, оскільки це підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення від 16.11.2023 серії ВАВ №951409 з додатками вбачається, що суть адміністративного правопорушення викладена без конкретизації складу зазначеного в ньому адміністративного правопорушення, зокрема, в протоколі не зазначено, якою саме групою осіб, спільними діями, вчинено (булінг) цькування відносно потерпілої, які саме діяння, насильницькі дії були вчинені по відношенню до потерпілої, з конкретизацією кожного випадку, місця та часу його вчинення, які наслідки викликали вказані дії у потерпілої і чи були вони взагалі, або чи могли настати.

Суд зауважує, що враховуючи наведені вимоги Закону України «Про освіту», відповідно до диспозиції ст. 1734 КУпАП обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є систематичність (повторюваність) вчинення дій, передбачених даною нормою закону.

Зі змісту фабули складеного протоколу про адміністративне правопорушення від 16.11.2023 вбачається, що дії, які підпадають під ознаки булінгу (цькування) вчинялися протягом тривалого часу.

Водночас, відсутні чіткі і переконливі докази часу вчинення правопорушення, періоду, з конкретною вказівкою на час кожної події, обставини цих подій, звернення саме з цього приводу до адміністрації навчального закладу, батьків тощо, прийняті заходи реагування.

З матеріалів справи та письмових доказів вбачається, що конфлікт міг мати лише одиничний характер, тому у даному випадку, не може йти мова про системність цькування або знущання із завданням шкоди здоров`ю особі, яке визначається поняттям «булінг», оскільки цькування - це тривалі, повторювальні дії, а одинична конфліктна ситуація між учасниками не може вважатися булінгом в розумінні ст. 1734 КУпАП.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків правопорушення, що вказує на їх відсутність та унеможливлює їх виклик і допит в судовому засіданні, без якого їх письмові пояснення не можуть вважатись доказами у справі.

Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення не відображено відомостей про нанесення шкоди психічному здоров`ю потерпілої, негативні наслідки протиправних дій особи у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю за кожним конкретним епізодом насильницьких дій, які в сукупності підпадали би під ознаки булінгу, а саме відомостей щодо нанесення шкоди психічному здоров`ю потерпілої, дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілої інтересам кривдника або спричинення соціальної ізоляції потерпілої.

На підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.11.2023, надано письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 та учнів Могилянівського ліцею ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Водночас, долучені пояснення не є однозначними та не містять відомостей про вчинення ОСОБА_2 , спільно з групою осіб, дій, які їй інкримінуються. З зазначених пояснень вбачається, що конфлікт був 09.11.2023 між потерпілою та іншим учнем її класу та за інших обставин викладених в фабулі протоколу.

Таке викладення суті адміністративного правопорушення, як вже зазначалось вище, є загальним, неконкретизованим і не відповідає визначенню булінгу та його ознакам, які містяться в диспозиції ч. 1 ст. 1734 КУпАП і в п.3-1 ст.1 Закону України «Про освіту».

Отже, судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано беззаперечних доказів систематичності вчинення дій, які можна розцінювати як правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1734 КУпАП, а саме булінг, вчинені групою осіб.

З матеріалів справи та письмових доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, досліджених у судовому засіданні, вбачається, що конфлікт був одиничний, між потерпілою та іншим учнем, тому у даному випадку, не може йти мова про системність цькування або знущання, яке визначається поняттям «булінг». Варто зазначити, що не кожен конфлікт є булінгом. Цькування - це тривалі, повторювальні дії, а одинична конфліктна ситуація між учасниками таким не може вважатися.

За таких умов, суд вважає, що використання як джерела доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 для встановлення її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1734 КУпАП є недостатнім.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час судового розгляду суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п.43).

Також суд при постановленні по адміністративній справі процесуального рішення приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» п.86).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, що вбачається згідно вимог Постанови ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Постановою судді Острозького районного суду Назарука В.А. від 24.11.2023 зазначені матеріали були направлені на доопрацювання у зв`язку з порушенням вимог ч.1 ст. 256 КупАП, однак вказані вимоги належним чином виконані не були, на виконання постанови отримано формальну відписку з цитуванням законодавства.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях неповнолітньої ОСОБА_2 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1734 КУпАП, а тому суд вважає, що провадження в даній адміністративній справі стосовно матері ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважаю необхідним звернути увагу начальника Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, для прийняття відповідних заходів реагування, усунення подібних порушень закону та забезпечення дотримання службовими особами виконання покладних на них повноважень у точній відповідності із вимогами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 24, 221, 247, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення

постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Звернути увагу начальника Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області на допущені порушення законодавства працівниками ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, щодо невиконання постанови про доопрацювання у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.