ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1996/23 Справа № 187/1411/23 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі за участю:

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Кононової І.В.

потерпілої ОСОБА_2

апеляційну скаргузахисника Кононової І.В. на постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496 грн. 20 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року, 19.07.2023 о 19-20 години ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_3 , в ході якої обмежував їй в доступі до будинку та в користуванні речами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

З наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог процесуального та матеріального закону.

Вказує, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є подружжям, не перебувають у зареєстрованому шлюбі та ніколи не жили однією сім`єю. Сварку вчинила ОСОБА_2 , що підтверджується свідками сусідами, подружжям ОСОБА_4 . Спільних дітей у них немає, а дитина ОСОБА_2 від попереднього шлюбу в будинку ОСОБА_1 ніколи не жила.

Зазначає, що пояснення ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_1 не пускає її з дитиною у дім, є неправдивими та не відповідають дійсним обставинам.

Вказує, що твердження ОСОБА_2 про їх з ОСОБА_1 спільне проживання на протязі шести років у його будинку не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями сім`ї ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про те, що останній надав можливість ОСОБА_2 користуватися своїм будинком та утримувати на території безпритульних тварин. Умисно позбавити її житла він не міг, оскільки вона жила в іншому місті.

Крім того вказує, що будинок на праві власності належить ОСОБА_1 , а тому потерпіла не має на нього жодних прав, а те, що вона подала позов про поділ майна, є її правом.

Заслухавши доповідь судді; вислухавши думки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити; потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні а також інші обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного що приймається в конкретній справі. У постанові судді повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями п. 14 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є передчасним, як і посилання на достатність доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Так, наявними матеріалами провадження встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №926424 від 19.07.2023 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було складено за наслідками подання ОСОБА_2 заяви до органів поліції, в якій остання повідомила, що її колишній співмешканець, з яким вони перебувають у стадії розлучення, ОСОБА_1 19.07.2023 року близько о 19 год. 32 хв., перебуваючи за адресою по АДРЕСА_1 , здійснив у відношенні неї фізичне та психологічне насильство, а саме він їй не відкриває двері будинку та не впускає з дитиною додому, в даний час насильство не чинить, проте раніше ліз битися (а.с. 2).

Відповідно до письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 вони проживають протягом 13 років, та на протязі останніх 6 років разом проживають у будинку по АДРЕСА_1 , який купували разом. На фоні вживання останнім алкоголю вона сказала, що піде від нього, подала до суду позов про визнання цивільного шлюбу та в подальшому про поділ майна, оскільки все спільно придбане майно оформлено на ОСОБА_1 15.07.2023 року вона разом з дочкою поїхала до матері в м. Дніпро в гості та коли повернулася 19.07.2023 року додому, то її співмешканець ОСОБА_1 відмовився її впускати разом з донькою, замінив замки і не віддавав речі, чим умисно позбавив її права на житло.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 вони домовилися, що вона приїде до нього додому та забере свої речі, завчасно попередивши його про приїзд. 19.07.2023 вона приїхала до будинку але не могла потрапити до нього, оскільки він замінив замки, перед цим її 5 діб не було дома, як вона повідомила, була в мами. Зазначає, що напередодні своїх речі вона склала в коробки, частину яких забрала а частину він виніс до сусідів. Зазначив, що на протязі 6 років вони не жили як чоловік і дружина, проживали як сусіди, не вели спільний побут. Не впускає її додому, оскільки вона йому погрожувала спалити будинок та забрати речі.

З пояснень учасників апеляційного розгляду у судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишніми співмешканцями, між якими виник спір з приводу встановлення факту спільного проживання та майнових прав, який наразі за ініціативою ОСОБА_2 вирішується в цивільно правовому порядку. Відносини між ними на даний час мають конфліктний характер, в тому числі з приводу майнового спору. Встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувався конфлікт, на праві власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її дитина зареєстровані за іншою адресою.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 має будь-які речові права щодо належного ОСОБА_1 будинку, матеріали справи не містять, а відтак відмова останнього у наданні їй доступу до вказаного будинку не може розглядатися як насильство економічного характеру. Також відсутні підстави для висновку, що таке насильство було вчинене шляхом позбавлення ОСОБА_2 доступу до належних їй речей, що перебувають у будинку, оскільки ОСОБА_1 у судовому засіданні наявність в нього таких речей заперечував, і його доводи у цій частині матеріалами справи не спростовуються, зокрема не зазначено, які саме речі маються на увазі та не надано будь-яких доказів на підтвердження їх перебування у ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали та заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення не може вважатися доведеною, оскільки всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують виключно наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особистого конфлікту та спору майнового характеру, який підлягає вирішенню в цивільно правовому порядку.

Також приймається до уваги, що ОСОБА_2 під час звернення до поліції та в поясненнях повідомила, що в даний час ОСОБА_1 раніше чинив щодо неї насильство, втім на даний час не чинить.

Рапорти працівників поліції від 19.07.2023 року, на які посилається суд першої інстанції, містять інформацію про виклик поліцейських потерпілою, прибуття їх на місце події, зміст пояснень ОСОБА_2 , втім не містять об`єктивних відомостей про обставини, що стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р., неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і про відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, належить закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 23, 33, 268, 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Кононової І.В. - задовльнити.

Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року у відношенні ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця