ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7076/23 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження № 33/807/641/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю. (в режимі відеоконференції) за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Морозова В.Ю. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 10 липня 2023 року приблизно о 12.32 годині ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Авраменка біля будинку № 1А у м. Запоріжжя, керував автомобілем Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, маючи зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння, на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник адвокат Морозов В.Ю. вважають постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

Наголошують, що судом першої інстанції не досліджувались фактичні обставини справи, що свідчить про поверхневе ставлення до істотних обставин справи.

Суд в судовому засіданні позбавив ОСОБА_1 можливості користуватися правом на захист, що є істотним порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Під час події ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки він поспішав, а працівники поліції вмовили його відмовився від проходження огляду.

Працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, внаслідок якого його було дискриміновано і складено адміністративний протокол.

Відеозапис події не містить доказів того, що ОСОБА_1 мав зовнішні ознаки будь-якого сп`яніння.

Також вказують, що працівники поліції в супереч вимогам ст. 268 КУпАП не роз`яснили права і обов`язки, що є істотним порушення процесуальних вимог.

Матеріали справи не містять доказів здійснення ОСОБА_1 керування автомобілем.

В протоколі відсутні данні засобу, який здійснював фото та відеофіксацію.

Поліцейські не відсторонювали ОСОБА_1 від керування автомобілем. Працівниками поліції не виконано вимоги національного закону, оскільки останні не здійснили направлення на огляд.

Матеріали справи не містять доказів того, чи отримував ОСОБА_1 свідоцтво на право керування автомобілем.

Під час складання матеріалів не було залучено свідків події.

Просять апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Морозова В.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянтів, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП законом встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги п. 2.5 ПДР України ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №512201 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 10 липня 2023 року приблизно о 12.32 годині, перебуваючи на вул. Авраменка біля будинку №1А у м. Запоріжжя, керував автомобілем Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, маючи зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння, на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- у направленні водія на огляд (а.с.2), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, бліда шкіра обличчя. Від огляду ОСОБА_1 відмовився;

- на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.6), яким встановлено, що транспортний засіб Nissan X-Trail зупинився в дворі багатоквартирних будинків. За кермом перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, водій ОСОБА_1 відмовився обґрунтовуючи те, що він поспішає.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянтів, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не порушував вимоги п.2.5 ПДР України, оскільки вказане твердження повністю спростовується дослідженим змістом відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння виразив відмову.

Доводи про те, що на відеозаписі у ОСОБА_1 відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, на думку апеляційного суду, є безпідставним, виходячи з наступного.

Посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поняття "виявлення у особи ознак сп`яніння" та "встановлення стану сп`яніння особи" є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши зовнішній вигляд та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апелянтів з приводу того, що водій ОСОБА_1 поводився адекватно і на відеозаписі ознак сп`яніння не виявлено, оскільки суд оцінює в даному випадку не його стан, а саме факт відмови від проходження огляду, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України.

Суд також відхиляє доводи про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено вимоги ст.268 КУпАП, оскільки вказане спростовується протоколом про адміністративне правопорушення, який в графі «роз`яснено його прав та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП» містить особистий підпис ОСОБА_1 .

Щодо твердження апелянтів про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки дослідженим відеозаписом встановлено, що працівники поліції на службовому автомобілі їдуть за ОСОБА_1 , він зупинився в дворі. За кермом перебуває саме ОСОБА_1 , що останнім не заперечується. Під час спілкування ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, навпаки його спілкування і поведінка свідчить про те, що саме він був водієм вказаного автомобіля, а тому є суб`єктом за ст.130 КУпАП.

Суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що на ОСОБА_1 здійснювався психологічним тиск є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про неправомірні дії з боку поліцейських.

Захисник та сам ОСОБА_1 до суду не надали будь-яких доказів або рішень, за якими можливо встановити, що під час події працівниками поліції здійснені неправомірні дії, в тому числі психологічний тиск.

Захисником Морозовим В.Ю. заявлено клопотання про зупинення провадження в справі, оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією.

Однак, апеляційним суд не погоджується з доводами захисника та відмовляє в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Положення КУпАП не містять спеціальних норм, що передбачають можливість зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, військової служби за призовом під час мобілізації, разом з тим, законодавець визначив, що у разі коли положення законодавства про адміністративні правопорушення не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються загальні (основні) засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Системний аналіз законів України і усталеної судової практики ЄСПЛ надає можливість при вирішенні питання про зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, військової служби за призовом під час мобілізації, застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

Відповідно до відеозапису з місця події ОСОБА_1 10.07.2023 року не вказував, що він є військовослужбовцем, навпаки в цей час він перебував у м. Запоріжжі та працівнику поліції вказував, що є цивільною особою.

Крім того, відповіддю з військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2023 року вказано, що ОСОБА_1 дійсно перебуває у списках особового складу військової частини, разом з тим, з 29.01.2023 року вважаться таким, що самовільно залишив військову частину.

Також суд наголошує, що ОСОБА_1 особисто ознайомлювався з матеріалами справи в суді першої інстанції, що додатково підтверджує те, що він мав змогу з`явитися і до апеляційного суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження відносно ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги лист Офісу генерального прокурора про те, що ЄРДР не містять відомостей про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, оскільки такі відомості вносяться з моменту вручення особам повідомлення про підозру, що передбачено вимогами Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року №298.

Відсутність підозри або направлення обвинувального акту в суд не спростовує тієї інформації, що ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину і те, що він під час події й під час розгляду справи в суді не виконує обов`язки військовослужбовця.

Крім того, захисником Морозовим В.Ю. заявлено клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи, однак апеляційний суд відмовляє в задоволенні такого клопотання, оскільки матеріали справи містять докази про те, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції був ознайомлений із справою в повному обсязі, ним зроблені фотокопії документів (а.с.11). Апеляційну скаргу складно спільно ОСОБА_1 , та його захисником адвокатом Морозовим В.Ю.

Щодо доводів з приводу того, що суд першої інстанції не розглянув відвід судді районного суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, судове засідання в суді першої інстанції було призначено на 27.07.2023 року на 09:00 годин, а заява про відвід надійшла до суду через засоби електронного зв`язку надійшла о 12:11 (а.с.21), тобто вже після того, як було винесено судове рішення відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, судом першої інстанції не було порушено процесуальних вимог КУпАП, оскільки заява про відвід надійшла вже після винесення судового рішення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст. 130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та адвоката Морозова В.Ю. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/7076/23