Справа № 163/2126/23 Провадження №33/802/662/23 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П. П., з участю секретаря судового засідання Таровської А. А., представника Волинської митниці Держмитслужби Крижановської О. В.., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає на АДРЕСА_1 , агента з митного оформлення ФОП « ОСОБА_2 », РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 90882 (дев`яносто тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні з конфіскацією в дохід держави товару «Камери гумові для шин до вантажних автомобілів» в кількості 243 штуки, вартістю 65367,00 гривень, та «обідні стрічки (фліпери)» в кількості 243 штуки, вартістю 25515,00 грн, які вилучені за протоколом про тимчасове вилучення товарів у справі про порушення митних правил № 0296/20500/23.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці витрати по справі на зберігання товару в розмірі 14797 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 69 копійок та в користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Підставою винесення такої постанови зазначено те, що ОСОБА_1 як декларант (агент з митного оформлення), подавши 08 серпня 2023 року на митному посту «Ягодин» Волинської митниці до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ЕА № UA100320/2023/23699 (№23UA99U9), згідно якої у транспортному засобі з номерними знаками НОМЕР_2 /АС3010ХF від фірми «TIRELINK CO., LTD» (Китай) в адресу ТОВ «ТЕХНОШИНА» (м. Київ) в митному режимі «імпорт» переміщується товар «Шини пневматичні гумові нові, призначені для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, безкамерні» в загальній кількості 281 штук, однак не задекларував за встановленою формою у митній декларації товар «Камери гумові для шин до вантажних автомобілів» в кількості 243 штуки, «обідні стрічки (фліпери)» в загальній кількості 243 штуки, загальною вагою 1365,00 кг, вартістю 90882,00 грн, які знаходилися в середині шин, заявлених до митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати оскаржене рішення та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Повернути власнику товар, який вилучений згідно протоколу від 11.08.2023 про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митих правил №0296/20500/23 відповідно до опису предметів, у встановленому законом порядку.

На переконання апелянта, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи та взагалі не порушувалося питання у постанові чи дії ОСОБА_1 були вчиненні з умислом чи з необережності. Апелянт наголошує, що у попередній митній декларації ним було вказано помилково лише одне слово «безкамерні», однак таку помилку слід розцінювати як описку, яка не призвела до негативних наслідків. Також вважає, що не надано жодних доказів, які б вказували про те, що відомості до декларації були внесенні саме з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення розміру митних платежів у формі прямого умислу. На думку ОСОБА_1 , у даному випадку шини пневматичні гумові задекларованих марок, камери гумові та фліпери до них є цілісним товаром, оскільки не продаються заводом-виробником і не реалізуються на території України покупцем окремо.

Враховуючи наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 вважає, що у його діях відсутній склад порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Крім того, звертає увагу, що у протоколі зафіксовано загальну вартість не задекларованих товарів - 353 073, натомість ТОВ «Техношина» було замовлено експертну оцінку товару, яка вказала, що митний орган значно завищив вартість незадекларованого товару. Згідно з звітом про оцінку від 20.09.2023 загальна вартість так званого незакларованого товару становить 90 882 гривні.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши представника митниці Крижановську О. В., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, думку захисника, апеляційний суд приходить наступного висновку.

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при прийнятті судового рішення були дотримані в повній мірі.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 472 МК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються із наступних джерел: протоколу про порушення митних правил, протоколів процесуальних дій, додатків до зазначених протоколів; пояснень свідків; пояснень особи, яка притягується до відповідальності; висновку експерта; інших документів (належним чином завірених копій або витягів з них) та інформації у тому числі тієї, що перебуває в електронному вигляді, а також товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП України, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин у справі, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 252 цього Кодексу.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є безпідставними, а тому не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Диспозицією ст. 472 МК України передбачено порушення митних правил, яке полягає у недекларуванні товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України характеризується як умислом, так і необережністю.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Статтею 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Декларант зобов`язаний вносити до митної декларації відомості про товари, його найменування, кількість, торговельний опис, виробника, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар, а також код товару згідно з УКТ ЗЕД, вартість товару, тощо.

Згідно з ст. 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

У відповідності до частини восьмої , з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Доводи апелянта про те, що у нього відсутній умисел на вчинення правопорушення до уваги не беруться, оскільки не звільняють декларанта від обов`язку належним чином відобразити у декларації товар, який перевозиться, що само по собі передбачає необхідність огляду товару або вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на правильне відображення у декларації товару, який перевозиться, а відтак не спростовують обставин, викладених у протоколі про порушення митних правил, та наявність незадекларованого у митній декларації товару, а саме «Камери гумові для шин до вантажних автомобілів» в кількості 243 штуки, «обідні стрічки (фліпери)» в загальній кількості 243 штуки, загальною вагою 1365,00 кг.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на помилкове зазначення слова «безкамерні» у митній декларації, апеляційний суд розцінює як неспроможні.

Згідно з ч. 8 ст.257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

… 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; …

У затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа у розділі ІІ «Заповнення граф митних декларацій» передбачено, що у графі 31 "Вантажні місця та опис товарів" під номером 1 зазначаються торговельне найменування товару та опис товару відповідно до товаросупровідних, транспортних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТ ЗЕД у кількості знаків, визначеній правилами заповнення графи 33 МД.

Незазначення декларантом у митній декларації типу ІМ40ЕА № UA100320/2023/23699 (№23UA99U9) відомостей про складові частини (комплектність) набору, враховуючи, що він вказує в апеляційній скарзі про поінформованість щодо наявності таких наборів серед переміщуваного товару, в контексті змісту вищезазначених норм МК України та КУпАП, свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної ознаки складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 472 МК України.

При заповненні митної декларації у ОСОБА_1 була можливість не допустити внесення недостовірної інформації та вказати товар, який фактично переміщувався, однак він не скористався своїх правом, передбаченим ч. 2 ст. 266 Митного кодексу України, згідно якої декларант перед подачею митної декларації має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначених у товаросупровідних документах.

Проте, як встановлено у справі в митній декларації ОСОБА_1 задекларував усі шини як безкамерні, тобто за ознаками «штуки», а не набори, що не відповідає специфікації.

Саме декларант несе повну відповідальність за відомості, внесені у декларації та при цьому невідповідність заявленого та фактично переміщуваного товару є явною та очевидною. ОСОБА_1 правом здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх кількості, відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, що дає змогу однозначно ідентифікувати товар, у відповідності до положень частини 2 ст. 266 МК України, не скористався та не уповноважив на це інших осіб.

Правопорушення вважається закінченим з моменту здійснення зазначених у диспозиції статті дій, тобто з моменту незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість, тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

З матеріалів справи вбачається, що у графі 14 МД типу ІМ40ЕА № UA100320/2023/23699 декларантом зазначено ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до облікової картки суб`єкта ЗЕД особою відповідальною за роботу з митними органами ФОП ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що в діях декларанта ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 472 МК України, а саме: неза`явлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Необгрутованими є доводи апелянта, що ідентичний товар, а саме: шини з камерами та фліперами від одного й того ж продавця та тієї ж партії товарів пройшов митне оформлення та у вказаному випадку митний орган погодився з зазначеним кодом УКТ ЗЕД , як для цілісного товару. Оскільки з доданих до апеляційної скарги документів та митної декларації вбачається, що ОСОБА_1 при оформленні митної декларації про переміщення ідентичних товарів у графі 31 вказав «Шини пневматичні гумові нові, призначені для вантажних автомобілів, з індексом навантаження більш як 121, в комплекті з камерою та обідною стрічкою-фліпером». Таким чином, сам апелянт вказує та стверджує, що необхідно при декларуванні такого виду товару вказувати його складові частини (комплектність набору).

При визначенні вартості не задекларованого товару суд прийняв до уваги наданий ОСОБА_1 експортний висновок суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 20.09.2023, оскільки визначена за цим висновком вартість вилученого товару в загальній сумі 90882,00 гривень узгоджується із положенням ст. 65 МК України, так як визначена для нарахування митних платежів, які справляються відповідно до законодавства та з вказаним висновком повністю погоджується апеляційний суд.

Апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, усі інші доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки вони перевірялись місцевим судом, який дав їм правильну юридичну оцінку, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 472 МК України шляхом закриття провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, оскаржена постанова є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду П. П. Борсук