ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/778/23 Справа № 191/229/23 Суддя у 1-й інстанції - Порошина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника адвоката Скороход А.О. у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції розглянувши апеляційну скаргу адвоката Скороход А.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем по ремонту рухомого складу ПАТ Укрзалізниця експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ Вузол ПТО Синельникове, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 11.01.2023 року о 07 год. 35 хв. у м. Синельникове на пероні вокзалу ст.. Синельникове-1 керував транспортним засобом автомобілем Opel Omega, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода) в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Скороход А.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року, скасувати її та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

- відеозапис з боді камери поліцейських відсутній в матеріалах справи, так як відеозапис адміністративного правопорушення не проводився;

- при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право на адвокатську допомогу, чим було порушено його конституційні права та право на захист, через що він не мав змоги повного мірою захищати себе та свої права;

- ознаки наркотичного сп`яніння, які встановила уповноважена особа поліції та зафіксувала їх в протоколі про адміністративне правопорушення, носять сумнівний характер, так як відеозапис з місця події з нагрудної камери патрульного відсутній в матеріалах справи;

- ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, працівники поліції прибули за фактом вчинення хуліганства і на власні очі не бачили, щоб ОСОБА_1 керував транспортним засобом;

- ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 057838;

- свідків по справі в судовому засіданні допитано не було, так само як і поліцейського ВРПП Синельниківського РУП Лопату В.В., а письмові пояснення свідків, що наявні в матеріалах справи, апелянт вважає недопустимими доказами, оскільки вони не надали показання в судовому засіданні безпосередньо під присягою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника адвоката Скороход А.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія АДД №057838 від 11.01.2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 11.01.2023 року, в якому містяться відомості про відмову від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних засобів, в якому також містяться відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; рапортом поліцейського; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших, а також і самого ОСОБА_1 ; розпискою ОСОБА_4 про отримання від працівників поліції транспортного засобу Opel Omega, днз НОМЕР_1 .

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. До того ж, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього будь-яких заперечень по факту його складання не надав, жодної незгоди в протоколі не зазначив, тож, незгода останнього з діями інспекторів поліції, на що є посилання в поданій апеляції, та на чому наполягала сторона захисту в судовому засіданні, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. В даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинення транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер, так і в медичному закладі відбувався в присутності свідків, а також фіксувався поліцейськими на бодікамеру, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону, та спростовує доводи апеляційної скарги стосовно відсутності в матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського.

Не можна визнати слушними й посилання апелянта на те, що ознаки наркотичного сп`яніння, які встановила уповноважена особа поліції та зафіксувала їх в протоколі про адміністративне правопорушення, носять сумнівний характер, так як відеозапис з місця події з нагрудної камери патрульного відсутній в матеріалах справи. По-перше, це повністю спростовується вищенаведеним, до того ж, ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 й не могло бути зафіксовано патрульними, оскільки йому інкримінується відмова від проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, і в письмових доказах, наявних у матеріалах справи, зафіксовані такі ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода. До того ж, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначав про вживання напередодні алкогольних напоїв, а саме літра горілки, тому в працівників поліції були всі підстави вважати, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що мало наслідком пропозицію проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання ж в апеляційній скарзі на не здійснення співробітником поліції відеофіксації з самого початку зустрічі з ОСОБА_1 є неспроможними, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються не єдиним відеозаписом з бодікамери поліцейського, а сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи, при цьому на відеозаписі з місця події зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується сукупністю всіх інших доказів, наявних у матеріалах справи, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на відміну від керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.9а ПДР, притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

Твердження апелянта про недоведеність вини ОСОБА_1 наданим відеозаписом через те, що він не відображає моменту керування ним транспортним засобом, є безпідставним, оскільки наявним у справі відеозаписом зафіксовано ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи відповідно до викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення наслідків такої відмови, і при його огляді не виникає сумніву у його достовірності, тому відеозапис є належним та допустимим доказом, до того ж, наведені обставини не знаходяться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи в апеляційній скарзі з приводу того, що працівники поліції позбавили ОСОБА_1 права на захист апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 256 КУпАП участь захисника при складанні протоколу не є обов`язковою. Крім того, згідно із ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, тоді як розгляд матеріалів за ст. 130 КУпАП віднесено до компетенції суду ( ст. 221 КУпАП), а не органів Національної поліції ( ст. 222 КупАП), а враховуючи те, що розгляд справи поліцейськими не проводився, порушення права на захист не встановлено. Доказів клопотання ОСОБА_1 про залучення захисника чи заперечення слухання справи без участі його захисника під час судового розгляду в суді першої інстанції також матеріали справи не містять і суду апеляційної інстанції не надані.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на ОСОБА_1 правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Скороход А.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко