Справа № 496/5879/22
Провадження № 3/496/219/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

секретаря - Дягилева В.В.

захисника - ОСОБА_3

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали, які надійшли з відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2022 року о 21 год 30 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 керував автомобілем марки «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager 6810» на місці зупинки, відповідно до результатів якого у останнього виявлено вміст 0,62‰ алкоголю, тест №34.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

03.02.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, в якому він просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У день зупинки автомобіля, в якому він їхав, та складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він взагалі був пасажиром автомобіля. За кермом був власник автомобіля - ОСОБА_2 . Коли до автомобіля підійшов працівник поліції, він наказав вийти з автомобіля. Вийшов водій, вийшов і він. Чомусь саме йому запропонували пройти перевірку на стан сп`яніння. Він також є водієм, має відповідне посвідчення, але під дію ч. 1 ст. 130 КУпАП підпадає не будь-який водій, а водій, який керував автомобілем у стані сп`яніння. До справи додано відеозапис проходження ним (чому ним, а не особою, яка керувала транспортним засобом?) огляду на стан сп`яніння. Але цей запис (50 секунд) не доводить ані факту руху автомобіля, ані факту керування ним цим автомобілем, ані дотримання законодавства при розгляді події (роз`яснення йому прав, зокрема, права на правову допомогу). Крім того, в порушення вимог наказу Національної поліції України від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, а також №14/1 від 24.11.2015 року «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» вказаний відеозапис не є безперервним. Вказує, що працівники поліції посвідчення водія у нього не вилучали та від керування транспортним засобом, що прямо передбачено в таких випадках, не відсторонили (оскільки він і не керував транспортним засобом). За таких обставин, на думку ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься жодних доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зауважує, що він не визнавав скоєння правопорушення, яке йому інкримінується, а лише підписав, що погоджується з результатом огляду на стан сп`яніння, що відображено в акті.

Статтею 278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом було встановлено, що один із відеозаписів на компакт-диску під назвою ОСОБА_1 1_19.11, який долучено до матеріалів справи, не відтворюється, у зв`язку з чим з ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області витребувано компакт-диск із даним відеозаписом, який належним чином відтворюється, або інші відеозаписи, що мають відношення до вказаної події. Крім того, судом було ухвалено допитати в якості свідка громадянина ОСОБА_2 . Однак, даний громадянин до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

25.04.2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він вимагає негайно закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтовує тим, що в матеріалах справи з`явився відеозапис певної події за участю поліцейських та власника автомобіля. При цьому, невідомо, що це за відеозапис, чим велась зйомка, чому такий «доказ» не було додано до матеріалів про адміністративне правопорушення, які були надані до суду. Отже, суд не може використовувати подібний «доказ» як свідчення вини ОСОБА_1 у начебто скоєнні якогось правопорушення. Тим більше, у суду немає підстав довіряти словам людини на відеозаписі, яка ймовірно перебувала у стані алкогольного сп`яніння, ці слова не були свідченнями свідка, оскільки про це немає відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, де зазначено, що свідків немає, оскільки є відеозапис проходження огляду на стан сп`яніння. При поданні матеріалів до суду клопотання про виклик свідків не було. Дане відео взагалі не може вважатись доказом у розумінні КУпАП. Свідок має бути допитаний в судовому засіданні після попередження про відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. Вказує, що в порушення норм КУпАП та рішень ЄСПЛ, які є частиною національного законодавства, суд у даній справі фактично виступає на стороні обвинувачення, фактично самостійно, з власної ініціативи відшукуючи докази його винуватості, що дає обґрунтовані підстави сумніватись у неупередженості суду. Це, окрім численних переносів судових засідань для витребування від органів національної поліції відеозаписів, а також виданої судової повістки про виклик свідка. Він, згідно принципу презумпції невинуватості, не має доказувати свою невинуватість, навпаки, його вину мають доказати. Але цим у даній справі займається суд, самостійно визначаючи, яка особа має бути викликана для допиту у якості свідка, витребовуючи докази його вини, що є категорично неприйнятним, і позбавляє його права на справедливий суд, передбачене Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене, він вимагає у суду негайно припинити виступати фактично стороною обвинувачення у даній справі, припинити пошук доказів його вини, не приймати до уваги відеозапис, який надійшов за ініціативою суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених в клопотанні. Крім того пояснив, що 19.11.2022 року він разом з ОСОБА_2 рухались на автомобілі «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_1 . За кермом вказаного автомобіля був його власник - ОСОБА_2 , а він сидів на передньому пасажирському сидінні справа. При в`їзді в с. Усатове їх зупинили військовослужбовці для перевірки документів. Вони обоє вийшли з автомобіля, їм обом запропонували продути Драгер. Підтверджує, що ОСОБА_2 дійсно був в стані алкогольного сп`яніння. Водночас, зазначає, що він не був водієм. Незважаючи на це, працівники поліції почали вимагали у нього грошові кошти у розмірі 24 тисячі гривень, але він мав їх лише на картці. Далі, працівники поліції возили його по всім банкоматам, але жоден не працював. О третій годині ночі він пішов додому. З приводу вимагання грошей він не звертався до правоохоронних органі.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на недоведеність стану сп`яніння ОСОБА_1 та відсутність доказів керування останнім транспортним засобом. Наголосив на тому, що постанова суду та відеозапис, які надійшли на запит суду, не мають братись судом до уваги. Крім того, зауважив, що в протоколі про адміністративне правопорушення є виправлення.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положень п. 2.9А ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14, судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується дослідженими судом доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №503481 від 19.11.2022 року, в якому зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення та який в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно написав: «з протоколом ознайомлений»;

- висновком приладу «Drager Alcotest 6810» №34, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено вміст 0,62 ‰ алкоголю, що підтверджує, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 власноручно поставив свій підпис про те, що з результатами огляду згоден;

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом ОСОБА_1 1_19.11, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810»;

- оглянутим в судовому засідання відеозаписом, який надійшов на запит суду, на якому зафіксовано, як під час розмови поліцейського з громадянином ОСОБА_2 останній пояснює, що передав керування своїм автомобілем марки «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_1 , громадянину ОСОБА_1 , оскільки думав, що він тверезий;

- постановою Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року, яка набрала законної сили 17.02.2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Вказані докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом суд відхиляє, оскільки вони спростовуються постановою Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року, якою встановлено, що 19.11.2022 року ОСОБА_2 о 21 год 30 хв. в с. Усатове по вул. Щегульцової передав право керування транспортним засобом марки «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини ОСОБА_2 також підтвердив під час розмови з поліцейським, якому пояснив, що він сидів вавтомобілі справа на пасажирському сидінні, що зафіксовано на відеозаписі, який надійшов з ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції йому не було роз`яснено його права, зокрема, право на правову допомогу, оскільки складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №503481 від 19.11.2022 року містить інформацію про роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що останній засвідчив своїм підписом у вказаному протоколі про адміністративне порушення, однак заперечень з приводу складеного протоколу не зазначив, письмових пояснень не надав. Так само, як і не виклав жодних письмових заперечень щодо факту керування транспортним засобом з порушенням Правил дорожнього руху.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відеозапис не є безперервним суд визнає неспроможними, оскільки зі змісту поданого ним клопотання та його пояснень в судовому засіданні судом встановлено, що останній не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме його, який проходить огляд у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки шляхом продуття алкотестеру «Drager 6810», однак ОСОБА_1 вказує, що відео є неповним (50 секунд) та не відображає всіх подій.

Оскільки ОСОБА_1 не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались 19.11.2022 року, зокрема його спілкування з працівниками поліції та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер», суд вважає, що об`єктивних даних, зафіксованих на відео, достатньо для підтвердження обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, та, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, визнає його належним та допустимим доказом.

При цьому, суд наголошує, що в даній конкретній ситуації вказане ОСОБА_1 порушення принципу безперервності відеофіксації не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені судом, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час розгляду справи.

Крім того, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що його посилання на порушення працівникам поліції наказу Національної поліції України від 03.02.2016 року №100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, а також №14/1 від 24.11.2015 року «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних» є недоречними, оскільки перший наказ скасовано, а другий взагалі не містить будь-яких вимог, які стосуються безперервності відеозапису.

Щодо доводів ОСОБА_1 про не вилучення у нього посвідчення водія та не відсторонення його від керування транспортним засобом суд зазначає наступне.

Так, дійсно положенням ст. 265-1 та ч. 1 ст. 266 КУпАП передбачено можливість тимчасового вилучення посвідчення водія та відсторонення особи від керування транспортним засобом у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, та у разі наявності підстав вважати, що така особа перебуває, зокрема, у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, саме по собі невиконання поліцейськими вимог статей 265-1 та 266 КУпАП в частині не вилучення посвідчення водія та не відсторонення водія від керування транспортним засобом не дає підстави ставити під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п 2.9а ПДР України, оскільки не вчинення поліцейськими цих дій не впливає на легітимність правомірності їх дій у цілому.

При цьому, суд зауважує на суперечливості тверджень ОСОБА_1 , оскільки водночас він твердить про те, що він не керував транспортним засобом, та в цей же час зазначає про те, що його у нього не було вилучено посвідчення водія та не було відсторонено від управління автомобілем. Відтак, позиція ОСОБА_1 щодо перебігу подій саме таким чином, як викладено ним в клопотання та висвітлено в його усних поясненнях, носить сумнівний та непереконливий характер, а тому підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП суд не знаходить.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що працівники поліції вимагали в нього грошові кошти суд оцінює критично, оскільки ним не надано жодних доказів його звернення до правоохоронних органів з заявою з вказаного приводу, інших неправомірних дій з боку працівників поліції, тому цю версію суд вважає голослівною та розцінює, як прагнення уникнути відповідальності.

Вимоги ОСОБА_1 про неприйняття до уваги відеозапису, який надійшов за запит суду та на якому зафіксовані пояснення ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу з огляду на те, що суд, з метою перевірки доводів ОСОБА_1 , має право з власної ініціативи витребувати докази, на які міститься посилання в матеріалах справи, в т.ч. і його поясненнях, для повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та розгляду справи по суті, що відповідає вимогам КУпАП та не порушує прав та інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в цьому випадку ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що пояснення власника автомобіля не можна приймати до уваги, як свідчення свідка, оскільки дана особа ймовірно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, не вказана в протоколі про адміністративне правопорушення та допитувалась в судовому засіданні і не була повідомлена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, суд вважає безпідставними, враховуючи, що доказів на підтвердження того, що власник автомобіля - ОСОБА_2 обмовив ОСОБА_1 , був зацікавлений у складанні відносно нього протоколу і говорив неправду, останнім не надано.

Доводи захисника ОСОБА_3 про недопустимість виправлень в протоколі про адміністративне правопорушення не надають підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки щодо істотних обставин справи зміст протоколу відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, виправлення стосуються останніх цифр показників приладу «Drager», які підтверджується іншими матеріалами справи.

В судовому засіданні встановлено, що будь-яких заяв, зауважень, скарг при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та були підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено, та під час розгляду справи не встановлено.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд розцінює, як намагання ухилитись від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О?Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як встановлено в ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дії ОСОБА_1 кваліфікую за ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи характер адміністративного правопорушення та особу ОСОБА_1 , вважаю можливим накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки вказане адміністративне стягнення є безальтернативним.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2023 року