Справа № 367/5045/22 Головуючий в суді І інстанції Горбачова Ю.В.
Провадження № 33/824/4433/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2023 рокуу адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона 24 листопада 2022 року о 22 год. 45 хв. на АД М-07 Київ-Ковель 33 км керувала автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано на відеозаписі боді-камерою.

Не погоджуючись із даною постановою, представником ОСОБА_1 - адвокатом Чумак В.В., 18 серпня 2023 року подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат вказує на те, що згідно Єдиного державного реєстру МВС транспортних засобів та їх власників, станом на 21 січня 2023 року, державний номерний знак НОМЕР_1 був закріплений за автомобілем MITSUBISHI GALANT 2004року випуску, об`єм двигуна 2378 cm2, який 22 січня 2021 року, під час перереєстрації транспортного засобу на нового власника були знищені, про що складений акт списання товарно-матеріальних цінностей від 20 липня 2021 року №598, а тому відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним даним, поліцейським допущено помилку щодо державного номера автомобіля. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль HYUNDAI ACCENT зареєстрований за державними номерними знаками НОМЕР_3 , власником по документах якого є ОСОБА_2 .

Зазначає, що в фабулі протоколу не зазначено, який саме водій керував транспортним засобом, тобто не ідентифіковано особу, яка керувала транспортним засобом та як наслідок, що нібито ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення не встановлено, що в свою чергу унеможливлює притягнення її до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими не були залучені поняті/свідки, які б могли засвідчити суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Також звертає увагу, що піл час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не має статусу водія у даній справі та не може бути притягнута до відповідальності.

Вказує, що ОСОБА_1 має посвідчення водія, строк дії якого сплив 20 червня 2020 року (копія вказаного посвідчення додається до даної скарги), а тому працівники поліції зобов`язані були переконатися в тому, що ОСОБА_1 має посвідчення водія відповідної категорії та набула статусу «водія» для притягнення останньої до відповідальності.

Зазначає, що відповідальність за порушення п. 2.5 ПДР України несе лише особа, яка має статус «водія», а також те, що працівниками поліції було проігноровано інформацію про те, що ОСОБА_1 юридично не має посвідчення водія відповідної категорії, та як наслідок не набула статусу «водія», не може притягатися до адміністративної відповідальності за інкриміноване їй правопорушення.

Також зазначає, що при фіксації працівником поліції відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, інспектор не виконав вимоги КУпАП та Інструкції та не забезпечив її доставку до медичного закладу охорони здоров`я, якому, відповідно до закону, надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Чумак В.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задовольнити та скасувати постанову суду, як незаконну.

Вислухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Чумак В.В., а також вислухавши пояснення представника поліції Герасименко В.П., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодилась нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 24 листопада 2022 року о 22 год. 45 хв. на АД М-07 Київ-Ковель 33 км керувала автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленого законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано на відеозаписі боді-камерою.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 144602 від 24 листопада 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 24 листопада 2022 року о 22 год. 45 хв. на АД М-07 Київ-Ковель 33 км керувала автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленого законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано на відеозаписі боді-камерою;

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 24 листопада 2022 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння;

- у рапорті інспектора взводу роти 1БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Овсієнка В. від 24 листопада 2022 року, в якому вказано, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі або на місці зупинки водій ОСОБА_1 відмовилась;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме: в Ірпінську ЦРЛ Київської області ОСОБА_1 відмовилась проходити огляд у лікаря нарколога в медичній установі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 7 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 6 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 9 листопада 2015 року.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Крім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом під час підготовки до судового засідання було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції Київської області, які 24 листопада 2022 року здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Із вказаного запису вбачається, що при зупинці автомобіля поліцейськими за кермом знаходилась ОСОБА_1 , інспектор поліції пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що водій ОСОБА_1 спочатку погоджується (03:58 час), а потім відмовляється (06:46 час). Після чого присутні направилися складати протокол про адміністративне правопорушення. Також з відеозапису вбачається, що чоловік ОСОБА_1 , який сидів на пасажирському сидінні пропонував патрульним поліцейським «домовитись» (05:21 час).

З вказаного відеозапису не вбачається, що водій ОСОБА_1 заперечувала факт керування транспортним засобом.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення порядку огляду особи на стан сп`яніння, а саме у частині недоставляння ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у медичному закладі у лікаря нарколога (06:37 час) або ж загалом відмовитися від проходження такого огляду. На вказані пропозиції ОСОБА_1 зазначила, що відмовляється.

Крім того, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 20 лютого 2023 року, які були подані до суду першої інстанції підтвердила, що працівники поліції пропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі (а.с. 26). Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Положеннями статті 267 КУпАП визначено порядок оскарження заходів забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, відповідно до яких адміністративне затримання, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не оскаржувала.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративні правопорушення не встановлено особу водія, що у свою чергу виключає наявність у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.

Протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП.

Додатком 1 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, затверджено форму протоколу, яка містить рядки, у яких фіксується особа, стосовно якої складають протокол, та суть порушення.

Безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 144602 від 24 листопада 2022 року було зафіксовано особу, відносно якої складено протокол, а саме ОСОБА_1 , та суть порушення, яка полягала у керуванні автомобілем HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). В порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленого законом порядку, водій відмовилася, що зафіксовано на відеозаписі боді-камерою.

Підстав вважати, що у протоколі, який був складений відносно ОСОБА_1 , зафіксовано порушення іншого водія, немає.

Крім того, із змісту доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису із відеореєстратора поліцейського, вбачається, що під час розмови працівників поліції з ОСОБА_1 і пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, остання вела себе як водій автомобіля і саме як водій автомобіля відмовилась пройти огляд. При цьому, під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 не заперечувала факт керування автомобілем. Так само, заперечуючи проти викладених у протоколі та відеозаписі обставин, ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона не керувала автомобілем, зокрема, що автомобілем керувала інша особа, або що вона опинилася за кермом зазначеного в протоколі автомобіля випадково.

Також, у своїх поясненнях зазначених нею у протоколі про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 також не вказала, що не керувала транспортним засобом, а навпаки вказала, що «вважає себе тверезою».

За таких обставин, докази, надані особою, яка складала протокол, переконливо доводять, що саме ОСОБА_1 керувала автомобілем у якості водія.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо зазначення невірного номеру автомобіля у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки із відеозапису, доданого до протоколу, вбачається, що на момент зупинки транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, яким керувала ОСОБА_1 , на ньому був наявний державний номерний знак НОМЕР_1 , на що також правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка, відібрана поліцейським Національної поліції України ДПП УПП у Київській області від 24 листопада 2022 року, з якої вбачається, що саме транспортний засіб HYUNDAI ACCENT, та саме з д.н.з. НОМЕР_1 був переданий ОСОБА_3 (а.с.3). Жодних зауважень з приводу невірно вказаного номерного знаку ОСОБА_3 висловлено не було.

Підстави використання ОСОБА_1 на автомобілі HYUNDAI ACCENT д.н.з. НОМЕР_1 не є предметом порушення у даній справі, а відтак і предметом встановлення, як і не наведені беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_1 не мала права використовувати відповідні державні номерні знаки на указаному автомобілі.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку встановлення особи водія, а саме встановлення особи ОСОБА_1 за закордонним паспортом, то такі доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки з відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 сама надала поліцейським закордонний паспорт, як документ який посвідчує особу, та вказала, що не має при собі інших документів, зокрема водійського посвідчення (за що ОСОБА_1 також було виписано штраф) (04:11 час).

Що стосується посилань у апеляційній скарзі на те, що поліцейські знехтували своїм обов`язком роз`яснити ОСОБА_1 її права, то відповідні доводи спростовуються змістом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якої вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 її права (07:05 час).

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не були заявлені жодні клопотання про допит поліцейських для надання пояснень з цього приводу, що на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення судді місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 також не було залучено свідків, необґрунтовані.

Законом України № 1231-ІХ від 16 лютого 2021 року ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даній справі під час складання протоколу поліцейським застосовані технічні засоби відеозапису, матеріали якого долучені до протоколу, а відтак присутність двох свідків не потребується.

Отже, наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в її діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на її користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суддею першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2023 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана