Категорія: ч.1 ст.163-1 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2022 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП із накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 (вісімдесяти п`яти) гривень, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з проколом про адміністративне правопорушення від 18.11.2022 № 136/03-20-04-08 ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером ТзОВ «КСАС і В», несвоєчасно (23.09.2022) подала податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2022 року, граничний термін подачі якої минув 20.09.2022, чим порушила вимоги п.49.1, п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України зі змінами та доповненнями.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що 30.03.2018 була звільнена з посади головного бухгалтера ТзОВ «КСАС і В» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ, а 20.04.2018 Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області прийняла звіт, де було вказано про її звільнення. Крім того, вказує, що з листопада 2019 року вона є пенсіонером за віком. Вважає, її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною. З огляду на викладене, просить судове рішення щодо неї скасувати, а провадження у справі закрити.

Перед початком апеляційного розгляду ОСОБА_1 надіслала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі, а тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП її неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

На думку апеляційного суду, дані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані не були.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 18.11.2022 № 136/03-20-04-08 ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером ТзОВ «КСАС і В», несвоєчасно (23.09.2022) подала податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2022 року, граничний термін подачі якої минув 20.09.2022, чим порушила вимоги п.49.1, п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України зі змінами та доповненнями (а.с.1).

Однак в матеріалах справи наявний лише акт перевірки дотримання граничних термінів подання податкової звітності з податку на додану вартість № 6216/03-20-04-08/32748109 від 17.10.2022, на підставі якого і був складений протокол (а.с.3).

Будь-яких інших даних про вчинення ОСОБА_1 правопорушення матеріали справи не містять.

Диспозиція ч.1 ст.163-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Суб`єкт вказаного адміністративного проступку спеціальний (керівники та інші посадові особи підприємств, установ, організацій, зокрема, головні бухгалтери).

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, акт перевірки дотримання граничних термінів подання податкової звітності з податку на додану вартість № 6216/03-20-04-08/32748109 від 17.10.2022 року, яким встановлено факт несвоєчасного подання ТзОВ «КСАС і В» податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2022 року, є чинним, органом ДПС України не скасований та у судовому порядку ТзОВ «КСАС і В» не оскаржувався.

Однак у апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що 30.03.2018 була звільнена з посади головного бухгалтера ТзОВ «КСАС і В» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ, а 20.04.2018 Луцьку ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було повідомлено про її звільнення. Крім того, посилається на те, що з листопада 2019 року вона є пенсіонером за віком.

Вказані обставини стверджуються наказом ТзОВ «КСАС і В» від 30.03.2018 № 21-к «Про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін» (а.с.18), відомостями про трудові відносини звітності (Таблиця № 5) (а.с.23) та копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1 від 19.11.2019 (а.с.25).

З огляду на наведене, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які вказували на те, що ОСОБА_1 в період інкримінованого правопорушення була суб`єктом вказаного правопорушення.

Натомість апелянтом представлені докази того, що вона не працювала у ТзОВ «КСАС і В» в період, за який проводилась перевірка.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч.3 ст.62 Конституції України регламентують, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, виявлені порушення норм матеріального законодавства, які перешкодили суду першої інстанції прийняти законне та обґрунтоване судове рішення, оскаржувану постанову щодо ОСОБА_1 слід скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов