Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/338/23 Головуючий у суді І-ї інстанції Гришак А. М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 04.09.2008 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто 536,80 грн. судового збору на користь держави,

за участі:

захисника Гіріч Ю.П.,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 20.05.2023 року о 23 год. 52 хв. в м. Гайворон по вул. Центральна, керуючи автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та увімкненням спеціального звукового сигналу.

Крім того, 20.05.2023 року о 23 год. 52 хв. в м. Гайворон по вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, нечітка вимова слів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді районного суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих адміністративних правопорушеннь, у відповідності п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, такою що не відповідає вимогам закону, а також прийнятою з порушенням процесуальних норм, а отже підлягає скасуванню з наступних підстав.

При винесенні постанови дійсно порушено ст.ст. 21, 24, 284 КУпАП, тобто вчинено низку порушень, а саме в порушення вимог ст. 280 КУпАП, не з`ясовані всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. В постанові відсутні відомості чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу.

В постанові зазначено, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом обставин правопорушення.

Однак, у судовому засіданні він вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та пояснив, що дійсно близько 23 год. 50 хв. 20.07.2027 року транспортний засіб «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по вулиці Підгірній, однак за його кермом перебувала його дружина ОСОБА_2 , а він знаходився в автомобілі в якості пасажира. Вони терміново їхали до лікарні, куди швидкою допомогою було доставлено його батька, з діагнозом - інсульт.

На відеозаписах, які містяться на диску, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, частково відображені події, але на них відсутні відомості щодо керування ним автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, оскільки запис розпочинається вже з моменту перевірки документів у чоловіка, який був безпосередньо біля автомобілю, та не зафіксована сама подія керування автомобілем саме ним.

При цьому, на диску міститься самостійні відеозаписи, які перериваються, а тому з них неможливо достовірно встановити чи були дотримані поліцейськими вимоги ст.266 КУпАП, тобто присутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідків, відеозаписами не підтверджується, а тому цей відеозапис не відповідає вимогам Інструкції. Більш того, зміст вказаних записів об`єктивно не підтверджує відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, керування ним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. За таких умов зазначені відеозаписи суд повинен визнати недопустимими доказами.

Як пояснив йому працівник поліції - ОСОБА_3 , співробітники поліції наздоганяли автомобіль в якому він перебував, на службовому автомобілі з включеними проблисковими маячками синьо-жовтого кольору (запис на бодікамеру - 29 хвилина), що не є обов`язком водія зупиняти транспортний засіб. Згідно правил дорожнього руху п. 3.2 «У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів)». Червоного проблискового маячка працівники поліції не вмикали.

Апелянт зазначає, що протокол було складено не на особу, яка дійсно керувала транспортним засобом (працівниками поліції не з`ясовано даний факт). Саме він, транспортним засобом не керував, тому проходити освідування на алкогольне сп`яніння відмовився. Якщо б він пройшов медичне освідування, то автоматично визнав би вину за не зупинку транспортного засобу передбаченого ч. 1ст. 122-2 КУпАП.

Даний факт підтверджується відеозаписами з бодікамер працівників поліції, які зупиняли транспортний засіб. Під час відеозапису поліцейськими ні разу не ставилося питання: «Хто керував транспортним засобом?» або інші питання з метою визначення водія. Всі дії працівники поліції виконували по відношенню до нього, не маючи на то ніяких підстав. Він в свою чергу, всі пояснення щодо своїх дій вирішив надати суду, щоб не травмувати ще більше психіку дитини та не лякати його ще більше.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що протокол не відповідає дійсності, так як місцем складання зазначено не те місце, де на особисту думку працівників поліції, було нібито скоєно правопорушення. У протоколі зазначено «по вулиці Центральна» м. Гайворон, а фактично транспортний засіб зупинився по вул. Підгірна (колишня Свердлова) за 30 метрів до залізничного переїзду.

При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення від 21.05.2023 року серії ААД № 049822 складеного на нього інспектором поліції зазначено, що він керував автомобілем з «явними ознаками алкогольного сп`яніння», а не «в стані алкогольного сп`яніння», як визначено в ч. 1 ст. 130 КУпАП та в п. 2. 9а ПДР (обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів).

А тому ОСОБА_1 з висновком працівника поліції, яким складено вищевказаний протокол категорично не згоден, так як, у графі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено припущення про те, що він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З наведеного вважає, що суть правопорушення, зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 2.9а ПДР України.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

За вище викладених обставин, суд повинен був прийти до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт його перебування з ознаками алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем, у передбаченому законом порядку встановлені не були.

Вислухавши захисника Гіріч Ю.П., яка підтримала подану апеляційну скаргу та зазначила про порушення працівниками поліції процедури огляду, а саме прийняття відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

За змістом ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, аналіз вимог статті 130 КУпАП вказує на те, що під відмовою від проходження огляду законодавцем закладено умисну та свідому дію особи, виражену у небажанні вчиняти активні дії для проходження огляду на стан сп`яніння, за умови наявності для цього усіх необхідних умов.

Згідно вимог ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у наведеній вище ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні норми передбачені вищевказаними Інструкцією та Порядком, відповідно до яких встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Крім того, відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Із змісту положення ч. 5 ст. 266 КУпАП слідує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначеними правовими нормами стверджується, що водій вважається таким, що порушив вимоги п.2.5 ПДР, лише у разі його відмови від проходження в установленому порядку огляду, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки так і в закладі охорони здоров`я.

При цьому, аналіз вимог статті 130 КУпАП вказує на те, що під відмовою від проходження огляду законодавцем закладено умисну та свідому дію особи, виражену у небажанні вчиняти активні дії для проходження огляду на стан сп`яніння, за умови наявності для цього усіх необхідних умов.

Згідно з п.3 Порядку огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто, проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння чи/або фіксування відмови від проходження такого огляду повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції який проводить фіксацію правопорушення та складання відповідних матеріалів.

З аналізу вищевикладених норм закону та приписів Інструкції убачається, що у разі виявлення працівниками поліції у водія (у даному випадку) ознак алкогольного сп`яніння, він має право вимагати особу пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, за відмови пройти огляд на місці направити його до медичного закладу та тільки у разі відмови від проходження цього огляду скласти протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм вимог пункту 2.5 ПДР України.

Однак, як встановлено апеляційним судом, у порушення вищенаведених норм чинного законодавства зазначені дії працівниками поліції під час проведення процедури огляду (прийняття відмови проведення огляду) дотримані та виконані не були.

Суд першої інстанції вважав встановленими обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 049822 від 21 травня 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення ним вимог п.2.5 ПДР України.

Проте, такі висновки не відповідають матеріалам справи, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки долученому до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського та прийшов до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, за висновком суду першої інстанції вина особи підтверджується відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано, що на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер Алкотест 6810» та в медичному закладі останній відмовляється.

З метою встановлення дійсних обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом було переглянуто наявний в матеріалах справи відеозапис подій долучений працівниками поліції до протоколу.

В ході вивчення відеозапису наявного у матеріалах справи встановлено, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , без зазначення будь яких ознак алкогольного сп`яніння зазначає дослівно: «…пропоную вам пройти тест на визначення ступеню алкогольного сп`яніння приладом Драгер на місці зупинки, також можемо в медичному закладі, також згідно пункту Правил 2.5 ви можете відмовитися від будь якого проходження, що на місці, що в медичному закладі». Після вказаних слів поліцейського, ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється (файл 0000000__0025 03.56 хв. 04.27 хв.).

Апеляційний суд зазначає. що у своїй основі відеозапис, окрім того, що є доказом по справі у ввідповідності до ст. 251 КУпАП являється об`єктивним джерелом інформації, оскільки відображає реальну картину події та виключає суб`єктивне розуміння фактичних обставин справи. Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які мають значення по справі.

З переглянутого відеозапису неможливо, поза розумним сумнівом, встановити від якого саме виду огляду, на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я відмовися ОСОБА_1 .

Також з відеозапису убачається, що поліцейський жодного разу не зазначає про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння у відповідності до п.3 Розділу І Інструкції. При цьому посилаючись на пункт 2.5 ПДР України, повідомляє ОСОБА_1 про його право відмовитись від проходження такого огляду, фактично вводячи останього в оману, оскільки положення даного пункту ПДР зобов`язують водія пройти такий огляд.

Також, у даному випадку з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачене Додатком 1 до Інструкції, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і в матеріалах справи.

Між тим слід зазначити, що у матеріалах справи взагалі відсутне письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Дана обставина також підтверджує недотримання працівниками поліції процедури огляду особи визначених ст. 266 КУпАП, Інструкцією та Порядку під час фіксування відмови особи від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення з боку ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху не відбулось, оскільки встановлено, що поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відсутні.

Більш того, в матеріалах справи відсутні відповідні докази відсторонення водія ОСОБА_1 , від керування транспортним засобом. Тобто, за наявності у поліцейських підозри перебування особи у стані сп`яніння, а також за наявності складеного протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити свій рух. Дані обставини не залишають у суду сумнівів у невідповідності дій співробітників поліції, якими фактично не було виконано вимог ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння встановлений Законом.

Викладені обставини виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлено фактичні обставини правопорушення, а суд першої інстанції послався лише на обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та обґрунтував вину лише на формально перелічених документах, тобто не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи, що є неприпустимим.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, то з таким висновоком судді районного суду, апеляційний суд також не погоджується виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно з пунктом 2.4. ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням цих правил.

Пунктом 8.9«б» ПДР України, передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою, зокрема, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП надано протокол про адміністративне правопорушення серії серії ААД №157985 від 21.05.2023 року за ч.1 ст. 122 -2 КУпАП та відеозапис.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису (файл NO5147-000838F) убачається, що патрульний автомобіль поліції знаходиться на автодорозі при в`їзді до населеного пункту. Одразу після увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольру (00.28 сек. відеофайлу) проїжджає транспортний засіб Skoda Fabia. Патрульний автомобіль розпочинає рух за вказаним транспортним засобом, який зупиняється з дотриманням відповідних Правил дорожнього руху, на узбіччі (01.15 сек. відеофайлу). При цьому вказаний відеозапис не містить звуку, що позбавляє можливості встановити, що проблискові сигнали були подані разом із спеціальним звуковим сигналом.

В подальшому з відеозапису (файл 0000000__0025) ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції, що не бачив проблискових маячків, а коли побачив то одразу зупинився.

Тобто, з наданого відеозапису видно, що водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу через 47 сек. після увімкнення працівниками поліції спеціального сигналу з вимогою про зупинку транспортного засобу. При цьому, відсутні дані про те, що ОСОБА_1 шляхом збільшення швидкості чи шляхом маневрування намагався уникнути зупинки транспортного засобу.

Таким чином, не доведена та обставина, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу за допомогою проблискових маячків не зупинявся умисно. А оскільки суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, то вказані обставини виключають у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, як підстава для скасування постанови районного суду, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Разом з цим, з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі "Карелін проти Росії", відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення та постанові суду, апеляційний суд дійшов висновку, що сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко