Справа № 164/1517/23 Провадження №33/802/646/23 Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

представника селищної ради Швеця О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 28 вересня 2023 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-40 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536 гривень 80 коп. судового збору.

Згідно з постановою Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини здійснюється провадження за зверненням ОСОБА_2 за № Л-15483.3/23 від 19 травня 2023 року щодо порушення посадовими особами Маневицької селищної ради Волинської області вимог Закону України „Про доступ до публічної інформації. Згідно матеріалів звернення ОСОБА_2 звернувся до селищної ради із запитами від 18 квітня 2023 року, в яких просив надати копії депутатських запитів депутатів Маневицької селищної ради до керівництва Маневицької селищної ради Волинської області за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2022 року та копії офіційних відповідей, які були надані депутатам, а також інформацію щодо нарахування заробітної плати Маневицького селищного голови, його заступників, секретаря, секретаря виконавчого комітету за 2021 рік (помісячно), а саме: посадовий оклад, інформацію про нараховану заробітну плату, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, премії, надбавки та інші виплати. Листом селищної ради від 25 квітня 2023 року ОСОБА_2 було повідомлено про продовження терміну надання відповіді на запит до 20 робочих днів згідно Закону України „Про доступ до публічної інформації. З метою поновлення права ОСОБА_2 на інформацію до селищної ради було направлено листи Секретаріату (представника) Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 29849.4/Л-15407.3/23/53 від 31 травня 2023 року, № 31131.4/Л-15407.3/23/53 від 6 червня 2023 року, № 36738.4/53 від 6 липня 2023 року, № 38444.4/Л-15407.3/23/53 від 14 липня 2023 року, № 40731.4/Л-15483.3/23/53 від 26 липня 2023 року з проханням повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 18 квітня 2023 року відповідно до вимог Закону України „Про доступ до публічної інформації та з урахуванням наданих роз`яснень. Раді роз`яснено, що відповідно до ст.1 Закону України „Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ч.3 ст.34, ч.2 ст.64 Конституції України, ст. 6 Закону України „Про доступ до публічної інформації право на доступ до інформації в умовах воєнного стану може підлягати обмеженням, перш за все, для захисту інтересів національної безпеки та територіальної цілісності держави. Радою не забезпечено виконання зазначених у листі Секретаріату (представника) Уповноваженого № 38444.4/Л-15407.3/23/53 від 14 липня 2023 року вказівок та рекомендацій щодо поновлення права на інформацію ОСОБА_2 за його запитом про доступ на публічну інформацію від 18 квітня 2023 року. Листом від 24 липня 2023 року Рада вказала про те, що не зобов`язана надавати відповідь про розмір та спосіб оплати фактичних витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на публічну інформацію заявнику. Однак, ч.1 ст.21 Закону України „Про доступ до публічної інформації передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов?язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк (ч. 2 ст. 21 вказаного Закону). Отже, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Так, Конституційний Суд України у справі № 2-26/2013 за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації „Екологія-Право-Людина щодо офіційного тлумачення положень ч.ч.1, 2, 3 ст.21 Закону України „Про доступ до публічної інформації в аспекті питання, чи гарантує ця стаття безоплатне надання кожному перших десяти сторінок на запит, незалежно від кількості аркушів, що виготовляються для задоволення запиту, в Ухвалі від 25 червня 2013 року № 29-у/2013 зазначив, що положення ч.2 ст.21 вказаного Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації. Отже, Законом України „Про доступ до публічної інформації запитувачам гарантоване отримання інформації безкоштовно у обсязі 10 сторінок копій документів. При цьому, запитувачі мають право на отримання такого обсягу інформації безкоштовно незалежно від того, чи буде ними оплачуватись інша частина запитуваної інформації. Інформування запитувача про необхідність оплати фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням та друком всього об`єму запитуваної інформації (копій документів), є неправомірним та таким, що суперечить положенням вказаного Закону. Крім того, неправомірними є дії розпорядника, коли 10 сторінок копій документів надаються після оплати запитувачем іншої частини запитуваної інформації (копій документів). Відповідно до ч.3 ст.21 Закону України „Про доступ до публічної інформації розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 13 липня 2011 року „Про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. Відтак, з аналізу ст.21 Закону України „Про доступ до публічної інформації вбачається, що конкретні розміри оплати визначаються кожним розпорядником своїм внутрішнім актом в межах граничних норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 13 липня 2011 року. При цьому, розпорядник інформації має затверджувати розмір плати за виготовлення копії однієї сторінки на підставі власних обґрунтованих фактичних витрат, які він безпосередньо несе на виготовлення такої сторінки, а не в розмірі максимальних норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 13 липня 2011 року. У разі якщо розпорядник інформації своїм внутрішнім актом не встановив розміри оплати, він має надавати запитувачам всю інформацію (копії документів) безкоштовно. Крім цього, на офіційному сайті Уповноваженого зазначено, що інформування запитувача про необхідність оплати фактичних витрат передбачає не лише повідомлення розпорядником про наявність такої необхідності, але й інформування про розмір і спосіб внесення плати: реквізити рахунка в фінансовій установі, спосіб надання підтвердження внесення плати. Це пояснюється тим, що тільки розпоряднику інформації відомо про обсяг інформації, якою він володіє, та реквізити рахунку фінансової установи, якою він обслуговується. Без повідомлення зазначеної інформації запитувач позбавлений можливості виконати обов`язок оплати таких витрат. Дана інформація розміщена за посиланням: https://ombudsman.gov.ua/uk/yakim-chinom-nadayutsya-kopiyi-dokumentiv-u-vіdроvіd-nа-zарit-nа-іnfоrmасіуu. Згідно з ст. 1 Закону України „Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини. Відповідно до ст. 17 Закону України „Про доступ до публічної інформації передбачено, що парламентський контроль за дотриманням прав людини на доступ до інформації здійснюється Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.3 Закону України „Про доступ до публічної інформації право на доступ до публічної інформації гарантується зокрема обов?язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб?єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб?єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов?язковими для виконання. Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України „Про доступ до публічної інформації усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Таким чином, посадовими особами Ради не забезпечено виконання законних вимог Секретаріату та представника Уповноваженого, що були викладені у вищевказаних листах, що скеровувалися до Ради. Відповідно до ст. 22 Закону України „Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу, зокрема: забезпечувати доступ до матеріалів і документів, у тому числі на засадах, визначених законодавчими актами щодо захисту інформації з обмеженим доступом; надавати інформацію і давати пояснення стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень; розглядати пропозиції Уповноваженого щодо поліпшення їх діяльності у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина та у місячний строк з дня одержання пропозицій надавати вмотивовану письмову відповідь на них. Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових і службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 188-40 КУпАП невиконання законних вимог Уповноваженого або представників Уповноваженого тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, громадян-суб`єктів підприємницької діяльності від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатом аналізу листів Ради № 1220/01-11/2-23 від 16 травня 2023 року, № 1853/01-13/2-23 від 24 липня 2023 року, якими надавались відповіді ОСОБА_2 і Уповноваженому, та які фактично підписувались секретарем Ради Володимиром Черчиком, встановлено, що секретарем Маневицької селищної ради не виконано вимог Уповноваженого щодо надання ОСОБА_2 реквізитів для сплати фактичних витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на публічну інформацію. Тобто, ОСОБА_2 був позбавлений можливості здійснити оплату вищевказаних витрат задля отримання публічної інформації.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що відомості, розміщені на офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо видачі копій документів у відповідь на запит про інформацію, не затверджені будь-яким нормативно-правовим актом, а тому не є обов`язковими для виконання посадовими особами органів місцевого самоврядування. Стверджує, що порушене його право на захист, оскільки він не був присутній при складанні щодо нього протоколу і йому не зрозуміло, коли саме він вчинив адміністративне правопорушення, адже 09.08.2023 він перебував у відпустці. Вказує, що у Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відсутні повноваження щодо виклику для складання протоколу. Вважає, що жодні законні вимоги Представника Уповноваженого Верховної Ради України не порушував, а тому просить скасувати судове рішення, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та представника селищної ради Швеця О.М., які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Статтею 188-40 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що відомості, розміщені на офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо видачі копій документів у відповідь на запит про інформацію, не затверджені будь-яким нормативно-правовим актом, а тому не є обов`язковими для виконання посадовими особами органів місцевого самоврядування, однак вони не ґрунтуються на Законі.

Порядок отримання доступу до публічної інформації міститься на офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із посиланням на конкретні норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» (джерело: https://ombudsman.gov.ua/storage/app/media/uploaded-files/%D0%9F%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%BE%20%D0%BD%D0%B0%20%D1%96%D0%BD%D1%84%D0%BE%D1%80%D0%BC%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%8E.pdf).

Зокрема, відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон), публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 13 Закону регламентовано, що до розпорядників інформації належать суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно зі ст.21 Закону інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що інформація, розміщена на офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо видачі копій документів у відповідь на запит про інформацію, не затверджена будь-яким нормативно-правовим актом, є голослівними.

В апеляційних вимогах ОСОБА_1 стверджує, що порушене його право на захист.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 09.08.2023 (а.с.1-3), хоча ОСОБА_1 і не був присутній при його складанні, однак розгляд справи у суді першої інстанції проводився за його участю, де йому роз`яснялися права, передбачені ст.268 КУпАП (а.с.77-80).

За таких обставин, в даній справі, на думку апеляційного суду, право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що йому не зрозуміло, коли саме він вчинив адміністративне правопорушення, адже 09.08.2023 він перебував у відпустці.

У матеріалах справи міститься розпорядження Маневицького селищного голови від 08.08.2023 № 240-к про надання невикористаної частини щорічної відпустки В.Черчику 09.08.2023 (а.с.61).

Отже, доводи апелянта про його перебування у відпустці є обґрунтованими.

Однак, правопорушення, передбачене ст.188-40 КУпАП, належить до категорії триваючих.

Триваючими є правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються безперервно шляхом невиконання обов`язку.

Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Триваюче правопорушення припиняється або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної особи до відповідальності.

Таким чином, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Тому у даному випадку, оскільки саме 09 серпня 2023 року було складено протокол щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.188-40 КУпАП, тобто розпочато інститут притягнення винної особи до відповідальності, тому вказана дата є датою припинення триваючого правопорушення, оскільки ОСОБА_1 безперервно продовжував протиправні дії протягом певного часу, що стверджується повідомленнями Маневицької селищної ради Волинської області № 1012/01-11/2-23 від 25 квітня 2023 року, № 1217/01-11/2-23 від 16 травня 2023 року, № 1220/01-11/2-23 від 16 травня 2023 року та № 1853/01-13/2-23 від 24 липня 2023 року.

Щодо тверджень апелянта про те, що 07.08.2023 він надсилав Представнику Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини клопотання про перенесення дати складання протоколу, на переконання апеляційного суду, вони є необґрунтованими.

Як вбачається з показань Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Спас Ю.О., даних в місцевому суді, протокол про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2023 року був складений щодо ОСОБА_1 за його відсутності, так як останній був завчасно у встановленому законом порядку повідомлений про необхідність з`явитися на 14 годину 30 хвилин 09 серпня 2023 року, однак до представника Уповноваженого не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотань про неможливість явки з поважних причин не подавав. Клопотання від 07 серпня 2023 року про неможливість явки до представника Уповноваженого, на яке посилається ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, було відправлено ним з смт. Маневичі поштою лише 12 серпня 2023 року. На електронну адресу представника Уповноваженого клопотання від 07 серпня 2023 року про неможливість явки на 09 серпня 2023 року ОСОБА_1 не направляв, а тому ОСОБА_3 не було відомо, що саме 09 серпня 2023 року він буде перебувати в одноденній відпустці.

Що ж стосується посилань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на те, що у Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відсутні повноваження щодо виклику для складання протоколу, вони суперечать вимогам Закону.

Пунктом 11 частини 1 статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» встановлено, що уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів.

Відповідно до п.8-1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ст.188-40 КУпАП.

Отже, оскільки секретарем Маневицької селищної ради Черчиком В.В. не виконано вимог Уповноваженого щодо надання ОСОБА_2 реквізитів для сплати фактичних витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на публічну інформацію, суд першої інстанції обґрунтовано визнав першого винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-40 КУпАП, і з таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім доказів, які містяться у матеріалах справи, а це: звернення ОСОБА_2 від 18.05.2023, запити на отримання публічної інформації від 18.04.2023, повідомлення Маневицької селищної ради № 1012/01-11/2-23 від 25 квітня 2023 року, № 1217/01-11/2-23 від 16 травня 2023 року, № 1220/01-11/2-23 від 16 травня 2023 року та № 1853/01-13/2-23 від 24 липня 2023 року, письмовими пояснення правопорушника від 30.08.2023, листи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 31.05.2023, від 06.06.2023, від 16.06.2023, від 06.07.2023, від 14.07.2023, листи представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2023 та від 09.08.2023, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, підтверджується і поясненнями в суді першої інстанції представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Спас Ю.О., які детально наведені в оскаржуваному судовому рішенні.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 є повністю доведеною належними та допустимими доказами у розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суддя, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив ОСОБА_1 безальтернативне стягнення у виді штрафу, наближеного до мінімального розміру, визначеного санкцією ст.188-40 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини та сукупність доказів у даній справі, підстави для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 28 вересня 2023 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов