Справа № 147/530/20
Провадження № 3-в/135/4/23
ПОСТАНОВА

іменем України

08.05.2023 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянув подання Гайсинського районного сектору №3 Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 надійшло подання фахівця ІІ категорії Гайсинського районного сектору №3 Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Кацай І. про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що він мобілізований до ЗСУ, на даний час перебуває у військовій частині НОМЕР_1 . З часу винесення рішення судом про притягнення до адміністративної відповідальності минуло більше двох років.

Представник пробації в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, подання підтримує.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов такого висновку.

Встановлено, що постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 (сто двадцять) годин. Дана постанова набрала законної сили 19.09.2020 та була направлена до Гайсинського районного сектору №3 Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, для виконання.

З 15.10.2020 ОСОБА_1 перебуває на обліку Гайсинського районного сектору №3 Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області. Порушник з умовам та порядком відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт був ознайомлений 19.10.2020. ОСОБА_1 частково відпрацював в лютому 2021 році 16 годин суспільно корисних робіт, в подальшому на відпрацювання не з`являвся.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно до наказу Міністерства оборони України від 28.02.2022 №40 мобілізований до ЗСУ. Станом на 01.03.2023 порушник перебуває у військовій частині НОМЕР_1 .

В зв`язку з чим на даний час неможливо виконати постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 щодо застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП. Згідно ст. 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (ч. 1 ст. 301).

Звернувши своєчасно до виконання постанову про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин, суд дотримався вказаних вимог закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна інформація, про наявність обставин, що на даний час роблять неможливим виконання постанови, а саме:згідно до наказу Міністерства оборони України від 28.02.2022 №40 ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ. Станом на 01.03.2023 порушник перебуває у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, судом встановлено, що вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.08.2021 ОСОБА_1 було засуджено за ст. 389-2, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Засуджено ОСОБА_1 було саме за те, що він ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, визначених постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020.

Необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки.

При цьому, фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді питання щодо подальшого виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, в тому числі і щодо можливості перегляду оскарженого судового рішення в апеляційній інстанції, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).

Враховуючи наведене, суддя вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення адміністративного стягнення не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 мобілізований до лав ЗСУ, суддя вважає за необхідне ухвалити нову постанову, якою припинити виконання постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 283, 301-303 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Припинити виконання постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя