Справа 350/1889/23
Номер провадження 3/350/660/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №588016, 10.10.2023 о 01 год. 10 хв. у с.Ясень по вул.Вагилевича водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнин рота, порушення координації рухів, почервоніння очей) від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 30.10.2023 приблизно о 01:00 год. в с.Ясень він керував транспортним засобом, де його зупинили працівники поліції. Він пояснив їм, що вимушений був сісти за кермо під час дії комендантської години, оскільки його шеф терміново викликав його з приводу з`ясування моментів пов`язаних з роботою. Поліцейський запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що він відмовився та заявив, що буде проходити такий огляд в лікарні. Однак, поліцейський проігнорував його бажання і сказав, що приступає до складання протоколу за відмову від проходження огляду на алкоголь. Згодом поліцейський ще раз запропонував йому продути спеціальний прилад, на що він знову відмовився і сказав, що буде проходити тест у лікарні. Поліцейський погодився і сказав, щоб він сідав у їхнє авто, однак коли він пішов зачиняти своє авто, поліцейський передумав везти його в лікарню і сказав, що йому достатньо відмови на місці. Після цього, поліцейський сказав, що йде складати протокол, однак у його присутності такий протокол не складався, оскільки працівники поліції сіли у службовий автомобіль і поїхали. Таким чином, він не був ознайомлений із протоколом, не отримав його копію, як і не був поінформований про свої права.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Суд звертає увагу, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Отже, законодавство чітко регламентує огляд водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таке ж положення передбачено і пунктом 7 Порядку.

З вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівник поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинен запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я. При цьому, час протягом якого поліцейський повинен забезпечити водія до медичного закладу становить дві години.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, він порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п.2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суду було надано протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі Акт огляду) (а.с.2), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення на огляд водія транспортного засобу) (а.с.3), багатофункціональний цифровий відеодиск, який поміщено у паперовий дисковий конверт (а.с.1) на якому збережено 1 відеозапис, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.5), рапорт поліцейського (а.с.6), інформаційну довідку щодо ОСОБА_1 (а.с.4).

У судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що на місці зупинки працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився та заявив, що буде проходити такий огляд в лікарні. Однак, поліцейський проігнорував його бажання і сказав, що буде складати протокол за відмову від проходження тесту на алкоголь. Згодом поліцейський ще раз запропонував йому продути спеціальний прилад, на що він знову відмовився і сказав, що буде проходити тест у лікарні.

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, суд з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності дослідив відеозапис, який міститься на багатофункціональному цифровому відеодиску. Будь-яких інших відеозаписів до матеріалів справи не долучено.

За змістом п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Так, на відеозаписі з назвою «O00X000__0108B» зафіксовано рух транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 о 00 год. 56 хв. 30.10.2023.

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 також підтвердив факт керування вищезазначеним транспортним засобом. Отже, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 може бути і є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в розумінні п.1.10 ПДР.

Надаючи оцінку вищезазначеним твердженням особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що на відеозаписі з назвою «O00X000__0108B» зафіксовано діалог поліцейських із ОСОБА_1 , досліджуючи який суд встановив таке.

Так, на 00:58 хвилині відеозапису зафіксовано, як поліцейський говорить: «тест на алкоголь проходимо і розбігаємося», на що водій відповідає: «все як має бути», на що поліцейський відповідає: «проходимо, так?» і одразу ж направляється до службового авто за газоаналізатором тесту на алкоголь.

Згодом біля службового авто поліцейський знову запитує у водія: «тест пройдемо на алкоголь?», на що він відповідає: «на кров можемо іти», на що поліцейський заперечує: «ні, на алкоголь».

На 00:59 хвилині відеозапису продовжується діалог, і поліцейський знову запитує у ОСОБА_1 : « ОСОБА_3 , або проходимо, або не проходимо, або їдемо в медичний заклад, або не їдемо», на що водій відповідає: «я можу їхати». Далі поліцейський озвучує водію ознаки алкогольного сп`яніння, після чого в службовому автомобілі певний час шукає та дістає із сумки папку із паперами. Водночас, на задньому фоні чути, як водій ОСОБА_1 говорить: «робімо по-людськи… а якщо ні, то я іду, беріть мене, я залишаю (авто) і іду на лікарню, я іду на лікарню», на що поліцейський запитує: «Що хочете залишатися, чи що?», на що водій відповідає: «ні, я кажу, я на лікарню іду, що мені покаже…».

Після цього на 00:59-01:00 хвилинах відеозаписах зафіксовано, як поліцейський знову запитує у водія: «їдемо у лікарню?», а водій відповідає: «якщо треба, я машину залишаю», на що поліцейський стверджує: «та тільки так, я вас відстороняю від керування поки ми не пройдемо тест».

Далі поліцейський кличе водія до капоту службового авто, де на аркуші записує дані водія і стверджує, що буде складати протокол.

Через деякий час після розмови не по суті, на 01:02 хвилині відеозапису зафіксовано, як поліцейський стверджує водію: «Добре, я іду складати протокол, бо ви відмовляєтесь», а водій йому у відповідь «ти не складай», на що поліцейський говорить: «ви відмовляєтесь, ви відмовляєтеся, то що я вам пораджу», після чого із службового автомобіля дістає папку із паперами. Далі на відеозаписі певний час не видно зображення, а тільки чути розмову, яка не стосується процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи вищезазначену розмову працівника поліції із ОСОБА_4 приходжу до висновку, що останній справді відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Однак, водій жодного разу не висловив незгоди із можливістю пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Навпаки, із вищезазначеного діалогу суд встановив, що ОСОБА_1 неодноразово заявляв поліцейським, що готовий їхати разом з ними «на лікарню». В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що стверджуючи поліцейським, що він «іде на лікарню», мав на увазі, що готовий їхати з ним в лікарню, а формулювання фрази «іду на лікарню» пов`язано із його діалектичним говором, який притаманний місцевості, у якій він проживає.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 неодноразово стверджував про намір проїхати в лікарню для проходження огляду на стан сп`яніння і те, що він жодного разу не відмовився на пропозицію поліцейського їхати в лікарню, працівник поліції прийшов до висновку, що існують достатні підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, суд не може погодитись із таким висновком, оскільки як і статтею 266 КУпАП, так і приписами вищезазначеної Інструкції передбачено, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, зважаючи на відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці і його бажання пройти такий огляд в лікарні, поліцейський, дотримуючись вищезазначених приписів закону повинен був забезпечити доставку водія до найближчого закладу охорони здоров`я.

Окрім цього, суд звертає увагу, що частина вищевикладеного діалогу поліцейського із водієм зафіксована не чітко, а частина реплік незрозуміла в контексті розмови. Однак, у тих репліках, з яких не вдається можливим чітко почути та зрозуміти зміст висловленої думки, не зафіксовано відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Продовжуючи аналізувати долучений до матеріалів справи відеозапис, суд зазначає, що після того, як поліцейський повідомив, що іде складати протокол, на 01:03 хвилині відеозапису зафіксовано, як він знову запитує у водія, чи буде останній проходити тест на місці, на що водій каже: «іду», після чого поліцейський іде до багажника і каже: «Дуємо, так, добре», а ОСОБА_1 відповідає: «ні, дути ні, я у лікарню», на що поліцейський відповідає: «все, їдемо в лікарню, сідайте».

У судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що коли він пішов зачиняти своє авто, щоб поїхати з поліцейськими у лікарню, один із них передумав везти його в лікарню і сказав, що йому достатньо відмови на місці.

Надаючи оцінку вищезазначеним аргументам особи, відносно якої складено протокол, суд зазначає, що з переглянутого відеозапису вбачається, що поліцейський запропонував водію сісти в службове авто, однак спочатку зачинити свій власний автомобіль. Після цього, поліцейський, за допомогою нагрудної камери якого здійснювалась відеофіксація, сів у службовий автомобіль та через деякий час вийшов із нього на вулицю. В цей час чути, як інший поліцейський стверджує водію, що іде складати протокол. Після цього відеофіксація припиняється.

Зафіксовані на відеозаписах обставини дають підстави прийти до однозначного висновку, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, він мав намір пройти такий огляд у медичному закладі, про що неодноразово стверджував працівникам поліції.

У зв`язку із недотриманням поліцейськими ч.5 розділу ІІ, п.2 ч.1 розділу VII Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також через те, що до матеріалів справи не долучено відеозаписів із нагрудної камери іншого поліцейського, який безпосередньо вів діалог із водієм, суд позбавлений можливості спростувати доводи ОСОБА_1 про те, що коли він пішов зачиняти своє авто, щоб поїхати з поліцейськими у лікарню, один із поліцейських передумав везти його в лікарню і сказав, що йому достатньо відмови на місці.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 фактично висловлював бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, і серед матеріалів справи відсутні докази на спростування доводів водія, суд приходить до переконання, що факт достовірної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на підставі якої складено протокол про адміністративне правопорушення, не зафіксовано належним чином, а також не доведено у визначеному законом порядку, що свідчить про порушення процедури проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції відповідних правил при проведенні процедури огляду особи на стан сп`яніння та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. У зв`язку з цим, дотримуючись вимог ч.5 ст.266 КУпАП, суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

Окрім цього, в судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що протокол у його присутності не складався, оскільки працівники поліції сіли у службовий автомобіль і поїхали. Таким чином, він не був ознайомлений із протоколом, не отримав його копію, як і не був поінформований про свої права.

Відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

За змістом чинного законодавства України вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п.2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами i обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, про що зазначається у протоколі.

У складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Окрім цього, зазначено про ознайомлення ОСОБА_1 із його правами та обов`язками, а також повідомлено про місце розгляду справи. Однак у відповідних графах протоколу відсутні підписи ОСОБА_1 про ознайомлення із змістом цього протоколу, про отримання копії протоколу, та про правильність внесених про нього даних.

Згідно з ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Судом досліджено відеозаписи, з яких вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколах обставин, здійснювалась не повністю та була зупинена до того як було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали.

Відповідно доводи ОСОБА_1 про те, що він не був ознайомлений із протоколом, не отримав його копію, як і не був поінформований про свої права, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування, оскільки на переглянутих відеозаписах такі факти не зафіксовані.

Враховуючи вищевикладене, уд приходить до висновку про недотримання працівником поліції ч.2 ст.254, ч.1 ст.256 КУпАП, а також п.8 розділу ІІ Інструкції.

Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення ААД №588016 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівником поліції відповідних правил при проведенні процедури огляду особи на стан сп`яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. У зв`язку з цим суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд прийшов до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: