печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А., за участю секретаря Мамед О.Ю., прокурора Прокопова О.Е., розглянувши матеріали, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді народного депутата України Верховної Ради України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу № 34-03/139 ОСОБА_1 , як посадова особа, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» 01.10.2018 вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: реалізовуючи повноваження народного депутата України, за наявності приватного інтересу вніс у власних інтересах у порядку статті 15 Закону України «Про статус народного депутата України» на розгляд Верховної Ради України депутатський запит від 01.10.2018 № 2141 «Щодо можливого розголошення службовими особами прикордонної служби України персональних даних народного депутата ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , Голови Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги пункту З частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні просив встановити вину ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення та закрити провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суддя приходить наступного висновку.

Протокол № 34-03/139 про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, складений 28.09.2019 керівником четвертого відділу (Південний регіон) Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції ОСОБА_3 , відповідає вимогам ст. 255 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи ст. 79 Конституції України та абзацом першим частини першої статті 2 Закону України «Про статус народного депутата України» повноваження народного депутата починаються після складення ним присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України з моменту скріплення присяги особистим підписом під її текстом.

Таким підписом текст присяги на вірність Україні ОСОБА_1 скріплено 27 листопада 2014 року, а отже, і його повноваження у статусі народного депутата України почалися з 27 листопада 2014 року.

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону народні депутати України є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону. Таким чином, дія вказаного Закону, у тому числі вимоги, встановлені статтею 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поширюються на ОСОБА_1 .

Національному агентству з відкритих джерел мережі інтернет, а саме офіційного сайта Верховної Ради України, стало відомо, що народний депутат ОСОБА_1 01.10.2018 вніс на розгляд Верховної Ради України депутатський запит від 01.10.2018 № 2141 «Щодо можливого розголошення службовими особами прикордонної служби України персональних даних народного депутата ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , Голови Державної прикордонної служби України.

У депутатському запиті від 01.10.2018 № 2141 ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до статей 16, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» він направляв звернення від 07.09.2018 № 2103 щодо надання інформації про перетин головою Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_4 державного кордону. У своєму запиті ОСОБА_1 вказує на те, що йому відмовлено у задоволенні вимог, оскільки така інформація є інформацією з обмеженим доступом та стосується приватного життя особи, і її захист від неналежного поширення забезпечується Конституцією України, Законами України «Про інформацію», «Про захист персональних даних».

ОСОБА_1 зазначив, що його здивувала така відповідь, адже аналогічна інформація щодо перетину ним кордону упродовж 2017-2018 років та пов`язаних із цим подробиць приватного життя була озвучена головою Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_4 30.08.2018 на 23 сесії Запорізької обласної ради. Після цього вона потрапила до ЗМІ.

ОСОБА_1 вказав, що зазначене свідчить про те, що ОСОБА_5 та засоби масової інформації безперешкодно, без його дозволу отримали інформацію про перетин ним кордону України від Державної прикордонної служби України. Про це він може обґрунтовано стверджувати, оскільки озвучена ними інформація у цілому правдива і відповідає фактичним даним, викладеним у відповіді Державної прикордонної служби України від 24.09.2018 № 0.184 - 944330/0/6 - 18 - вих. на його депутатський запит від 07.09.2018 № 2104 про кількість перетинів кордону ним особисто упродовж 2017 року.

ОСОБА_1 зазначив, що надання такої конфіденційної інформації про нього стороннім особам без його дозволу, яка до того ж була протиправно оприлюднена ОСОБА_4 та ЗМІ, грубо порушує його права. Це є прямим порушенням частини першої статті 21 Закону України «Про захист персональних даних», статей 11,14 Закону України «Про захист персональних даних» та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, які відносять цю інформацію до конфіденційної і зобов`язують її розпорядника передавати стороннім особам чи розповсюджувати у ЗМІ лише за згодою особи, якої вона стосується. Таким чином, ОСОБА_1 вказує на те, що службові особи Державної прикордонної служби України, надавши без його згоди, стороннім особам інформацію про перетин ним кордону, грубо порушили чинне законодавство України.

У зв`язку із зазначеним, керуючись статтями 6, 16, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , Голови Державної прикордонної служби України, з проханням:

1. Провести службове розслідування щодо надання, без його дозволу стороннім особам конфіденційної інформації щодо перетину ним державного кордону України у 2017-2018 роках.

2. Повідомити його про факти надання конфіденційної інформації про перетин ним кордону України стороннім особам. У відповіді зазначити: кому, коли та у зв`язку з чим надавалась така інформація, підстави її надання.

3. Повідомити про факти формування цих відомостей у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» та їх копіювання. Зазначивши, ким вони узагальнювалися, копіювалися, мету та підстави цих дій, їх подальше використання, чи мали ці особи доступ до таких

даних.

4. Про результати розгляду звернення поінформувати його у термін, встановлений чинним законодавством України.

ОСОБА_1 вносив депутатський запит від 01.10.2018 № 2141 керуючись, зокрема, статтею 16 Закону України Про статус народного депутата України». Згідно із цим Законом, зазначена стаття регулює питання щодо права народного депутата України на депутатське звернення, тоді як питання щодо права народного депутата України на депутатський запит регулюються статтею 15 вказаного Закону.

Відповідно до матеріалів справи Національним агентством встановлено, що депутатський запит від 01.10.2018 № 2141 оголошувався на засіданні Верховної Ради України 15.10.2018, а отже, відповідно був внесений ОСОБА_1 у порядку статті і 5 Закону України «Про статус народного депутата України».

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата України» депутатський запит - це вимога народного депутата, народних депутатів чи комітету Верховної Ради України, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Так, у частині першій статті 15 Закону України «Про статус народного депутата України» зазначається, що народний депутат має право на сесії Верховної Ради України звернутися із запитом до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата України» депутатський запит вноситься у письмовій формі народним депутатом, а у випадку, передбаченому пунктом 34 частини першої статті 85 Конституції України, також на вимогу групи народних депутатів чи комітету Верховної Ради України і розглядається на засіданні Верховної Ради України.

У частині четвертій статті 15 Закону України «Про статус народного депутата України» зазначається, що Верховна Рада України приймає рішення про направлення депутатського запиту відповідному органу або посадовій особі, до яких його звернуто, однією п`ятою від її конституційного складу. Рішення про направлення запиту до Президента України на вимогу народного депутата, групи народних депутатів чи комітету Верховної Ради України має бути попередньо підтримане не менш як однією третиною від конституційного складу Верховної Ради України.

Відповідно до матеріалів справи на відповідний запит Національного агентства від 06.02.2019 № 34-03/8113/19 Апарат Верховної Ради України у листі від 22.02.2019 20-13/396 зазначив, що пунктом 1.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.10.2003 № 16-рп/2003 встановлено, що направлення запиту народного депутата України, з яким він на сесії Верховної Ради України звертається до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх під порядкування і форм власності, не потребує прийняття рішення Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 224 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 № 1861 - VI, короткий зміст належним чином підготовленого і внесеного депутатського запиту оголошується головуючим на найближчому після дня його внесення пленарному засіданні Верховної Ради, на якому відведений час для оголошення депутатських запитів.

Статтею 225 Регламенту визначена процедура розгляду Верховною Радою України питання про направлення депутатського запиту до Президента України. Розгляду питань про направлення депутатських запитів до інших адресатів Регламентом Верховної Ради України не передбачено.

Відповідно до матеріалів справи листом Апарату Верховної Ради України від 05.02.2019 № 20-13/396 додано витяг з протоколу пленарного засідання Верховної Ради України № 21 від 05.10.2018, з якого вбачається, що на вказаному пленарному засіданні було оголошено депутатський запит.

Зазначене підтверджується також відомостями з офіційного сайта Верховної Ради України, а саме: відомостями, що містяться у стенограмі пленарного засідання від 05.10.2018, де зазначається про надходження депутатського запиту.

До ОСОБА_2 , Голови Державної прикордонної служби України, депутатський запит скерований листом Голови Верховної Ради України від 05.10.2018 № 11/10-529.

Так, згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Крім того, відповідно до частин другої та третьої статті 8 Закону України «Про статус народного депутата України» неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави.

Народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих, зокрема корисливих, цілях.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону ОСОБА_1 як народний депутат України зобов`язаний, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до положень статті 1 Закону потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій лід час виконання зазначених повноважень.

У свою чергу реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Тобто складовими конфлікту інтересів (реального, потенційного) є: приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий), службові/ представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові), а співвідношення вказаних складових спричиняє виникнення: реального конфлікту інтересів - приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційного конфлікту інтересів - у сфері службових/ представницьких повноважень наявний приватний інтерес, що може при настанні певних обставин у майбутньому вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Тобто реальний конфлікт інтересів існує тоді, коли особа, користуючись -зданими службовими повноваженнями задля задоволення приватного інтересу, приймає рішення або вчиняє дію на користь себе або третіх осіб.

При внесенні депутатського запиту від 01.10.2018 № 2141 на розгляд Верховної Ради України приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у бажанні тримати інформацію про факти надання Державною прикордонною службою України конфіденційної інформації про перетин ним кордону України стороннім особам. Зазначений приватний інтерес ОСОБА_1 зумовлений тим, що запитувана у депутатському запиті інформація стосується його особисто.

Представницькі повноваження ОСОБА_1 як народного депутата України випливають з норм та положень Закону України «Про статус народного депутата України», зокрема це повноваження, визначені статтею 15 цього Закону, а саме: право народного депутата звернутися із запитом на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Вказані обставини зумовили виникнення суперечності між представницькими повноваженнями народного депутата України ОСОБА_1 та його приватним інтересом, що вплинула на вчинення ним дій, а саме на внесення ним у власних інтересах на розгляд Верховної Ради України депутатського запиту від 01.10.2018 № 2141.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 86 Конституції України та статей 12, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» (справа про запити народних депутатів України до прокуратури) від 11 квітня 2000 року № 4-рп/2000 зазначається, що пропозиції, вказівки, вимоги народного депутата України мають відповідати Конституції і законам України і можуть стосуватися лише питань, пов`язаних саме з депутатською діяльністю.

У цьому Рішенні також зазначається, що народний депутат України не має права звертатися до органів прокуратури і прокурорів з вимогами, .позиціями чи вказівками у конкретних справах з питань підтримання державного обвинувачення в суді, представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання і : : удове слідство, нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також до слідчих прокуратури з питань досудового слідства у конкретних кримінальних справах.

У ОСОБА_1 виникла суперечність між його приватним інтересом, що полягав у особистій зацікавленості в отриманні інформації про факти надання Державною прикордонною службою України конфіденційної інформації про перетин ним кордону України стороннім особам та представницькими повноваженнями, визначеними Законом України «Про статус народного депутата України», що вплинуло на вчинення ним дій, а саме на внесення ним на розгляд Верховної Ради України у власних інтересах депутатського запиту від 01.10.2018 № 2141, та призвело до вчинення ОСОБА_1 дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це визначено ст. 252 КУпАП.

За таких обставин, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення особою адміністративного правопорушення, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП доведена повністю.

Пункт 7 ч.1 ст.247 КУпАП передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення.

Враховуючи, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився, провадження у справі підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.38, п.7 ст.247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя О.А. Білоцерківець