1Справа № 335/9607/23 3/335/3183/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Мінаєв М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВстановиВ:

03.10.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали справи про адміністративні правопорушення за протоколом серії ААД № 512553 від 23.09.2023 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу, 22.09.2023 року о 23 год. 53 хв., у м. Запоріжжя по проспекту Соборному, 183, що у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем LANDROVER RANGEROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, з результатами тесту водій не погодився, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Мухін А.А., заявив клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Клопотання обґрунтоване тим, що, на думку захисника, при складанні протоколу не були дотримані вимоги КУпАП та підзаконних актів, що регулюють порядок фіксації стану алкогольного сп`яніння у водія, а тому факт вчинення ним інкримінованого правопорушення не доведений поза розумним сумнівом. Зокрема, захисник послався на те, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки був проведений за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, який, на думку захисника, не є належним технічним приладом, оскільки відомості про нього відсутні у Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах МВС, затвердженому наказом МВС від 01.03.2010 № 33, а також оскільки цей прилад не має чинного свідоцтва про сертифікацію. Саме тому, а також з огляду на очевидну несправність такого газоаналізатора, ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на місці зупинки. Однак в подальшому працівники поліції не запропоновували йому пройти огляд у медичному закладі, вказавши у протоколі про відмову ОСОБА_1 від цього. Зокрема, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд на стан сп`яніння. При цьому захисник зауважив, що викладена у протоколі фабула інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, обов`язок якого передбачений п. 2.5 Правил дорожнього руху, але водночас його діянні кваліфіковане як порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху, яка містить заборону керування у стані алкогольного сп`яніння. Наведена обставина, за ствердженням захисника, в сукупності з наявним у протоколі виправленням саме щодо порушеного пункту Правил дорожнього руху, свідчить про неконкретність обвинувачення.

При вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як випливає із змісту диспозиції частини першої статті 130 КУпАП в сукупності з наведеними нормами Правил дорожнього руху, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є двома окремими формами даного правопорушення, які не можуть бути вчинені особою одночасно: встановлення ознак одного діяння виключає інкримінування іншого та навпаки. Разом з цим саме неухильне дотримання встановленого чинним законодавством порядку огляду на стан сп`яніння та фіксації його результатів є передумовою доведення належними доказами події і складу відповідного правопорушення.

Порядок проведення медичного огляду на стан сп`яніння та фіксації його результатів регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі Інструкція № 1452); Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі Інструкція № 1395); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (надалі Порядок № 1103).

Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції № 1452 та п. 6 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Таким чином, підставою для проведення медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я є факт відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду.

Також з наведеного випливає, що результат огляду на місці зупинки є належним доказом стану алкогольного сп`яніння лише у випадку, якщо водій з ним згодний. У разі незгоди водія з результатом огляду на місці зупинки єдиним належним доказом стану алкогольного сп`яніння є висновок, складений лікарем відповідного закладу охорони здоров`я. В протилежному випадку в діях такого водія можуть бути ознаки правопорушення у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як свідчить доданий до протоколу відеозапис з бодікамери працівника поліції № 470799, ОСОБА_1 висловив чітку незгоду з результатами тесту за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, проведеного на місці зупинки, а також відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Отже, перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, порушення ним п. 2.9а Правил дорожнього руху, належними доказами не доведено.

Водночас, згідно протоколу, ОСОБА_1 інкриміноване порушення саме п. 2.9а Правил дорожнього руху, а порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху фактично не інкриміноване.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Пунктом 2 статі 6 Конвенції про основні права та свободи людини і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості, саме уповноважена посадова особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто «поза розумним сумнівом» довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також суд виходить з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Відповідно до ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не має повноважень виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення або його кваліфікацію, усувати помилки і прогалини, допущені при складанні протоколу.

В даному випадку суд не має повноважень визнавати особу винуватою у порушенні того пункту Правил дорожнього руху, який в протоколі не зазначений.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.1, 7, 247, 265, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М.М. Мінаєв