1Справа № 335/2773/23 3/335/1041/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України відносно:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зі слів тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 143958 від 06.03.2023 року, 06.03.2023 року о 23 год. 10 хв., в м. Запоріжжі, по вул. Гагаріна, поблизу буд. 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotester Drager 6820». Результат позитивний 1,54% проміле, тест № 2004. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Про повторність попереджений, чим порушив п. 2.9. а) Правил дорожнього руху України.

Перед початком судового розгляду справи ОСОБА_1 роз`яснено права відповідно до ст. 268 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти викладених в матеріалах справи обставин заперечував, вину не визнав, заявив клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання мотивоване тим, що, мала місце безпідставна вимога про проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, за допомогою спеціальних технічних засобів, оскільки транспортним засобом він не керував, а лише перебував (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів (поліцейський захід), якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, крім того, ст. 35 встановлює вичерпний перелік прав поліцейського зупинити транспортний засіб, а ч. 2 ст. 31, зобов`язує поліцейського повідомити про фактичні та правові підстави застосування превентивних поліцейських заходів.

Пояснив, що він не керував автомобілем, а лише знаходився в ньому, що підтверджується відеозаписами, з яких вбачається, що автомобіль не рухався. Тобто факту законної зупинки та керування автомобіля ним не було. Будь яких інших доказів, що підтверджують факт керування транспортним засобом матеріали справи не містять. Поліцейські вже підійшли до стоячого автомобіля, таким чином він не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Докази того, що він керував автомобілем відеоматеріли не містять. Поліцейські, які підійшли до його автомобіля та вчинили перевірку документів не мали на то жодних правових підстав, адже на момент перебування у автомобілі в нерухому стані він не порушував жодних ПДР, що є підставою для закриття провадження у справі, що узгоджується з позицією ВС у справі № 686/11314/17); при цьому, він як вказує погодився пройти огляд на місці зупинки ТЗ, враховуючи кількість поліцейських та їх машин.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено підстави зупинки, не надано докази на підтвердження цього факту та правомірності таких дій; суду не надано довідку щодо найменування технічних засобів, якими здійснені відеозаписи.

Наголошує, що правил дорожнього руху не порушував, працівники поліції підійшли до автомобіля безпідставно. Він просто перебував у автомобілі та не сам, вирішили перебувати там до ранку. Поліцейські запропонували пред`явити документи і після того, як надано їх для огляду, в них виникла підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після пропозиції проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки він погодився, оскільки біля нього перебувало багато поліцейських, була зброя. Вказав, що мав намір оскаржити дії працівників поліції, щодо його безпідставної зупинки, однак, через юридичну необізнаність пропустив строк передбачений для оскарження.

Вважає, що відеозапис здійснювався не на один пристрій, а на декілька, оскільки до матеріалів справи додано декілька відео файлів, просив визнати неналежним доказом рапорт працівника поліції складений лейтенантом поліції Ігорем Катрич, оскільки він не містить дати.

Крім того наголошував суду, що його огляд проводився за відсутності свідків, що є порушенням порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та як наслідок визнання його недійсним. Посилаючись на викладене просив закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, на безпідставну перевірку працівниками поліції документів (зупинку), внаслідок чого всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд заслухавши ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це визначено ст. 252 КУпАП.

До матеріалів справи, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 143958 від 06.03.2023 року, рапорт інспектора Катрича І.; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних заходів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.03.2023 року; довідку старшого інспектора адміністративної практики УПП в Запорізькій області ДПП НП України капітана поліції Пазиніч Марини, з якої вбачається, що згідно бази даних підсистеми «Адмінпрактика», а саме інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП немає; та відеозапис події.

Разом з цим, вказані докази суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість водія у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п. 2.9. а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, об`єктивною стороною в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.

В самому протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 143958 від 06.03.2023 року зазначено, що фіксація адміністративного правопорушення проводилася за допомогою боді камер 470559 та 474564, запис з яких долучено до матеріалів справи.

В матеріалах справи взагалі відсутній відеозапис працівників поліції, який би підтверджував факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом 06.03.2023 року о 23 год. 10 хв. Є тільки дані, з пояснень самого ОСОБА_1 що коли підійшли працівники поліції, то він перебував в автомобілі, який не рухався.

На відеозаписах, які надано суду видно, що поліцейські підходять вже до стоячого автомобіля. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 надати документи для перевірки, зазначають що він порушив правила ПДР, перевіряють автомобіль, пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. Далі проходить процедура проходження огляду, складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення. При цьому на двох відео які надані суду не зафіксовано рух автомобіля, керування автомобілем ОСОБА_2 , будь- яких інших дій, які б вказували, що саме ОСОБА_1 06.03.2023 року о 23 год. 10 хв. керував транспортним засобом і в момент зупинки автомобіля працівниками поліції автомобіль рухався та ним керував саме ОСОБА_1 .

Тобто, докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою перебування в стані алкогольного сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.

Перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не за кермом та у транспортному засобі, який не є стані руху, а знаходиться в нерухомому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 5 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 Включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються Протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12. 2005 року «Судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року з наступними змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія підчас руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП немає значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Однак, долучені до протоколу відеозаписи з боді камер 470559 та 474564, які додані як доказ вчинення адміністративного правопорушення, не містять фіксації скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в тому числі не фіксує керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Отже, дані відеозапису не доводять того, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом.

Навпаки, записи з боді камер підтверджують пояснення ОСОБА_1 в тій частині, що на момент приїзду працівників поліції, автомобіль не рухався, він тільки в ньому перебував.

Будь яких належних та допустимих доказів, які б спростовували ці ствердження, суду не надано і про їх наявність невідомо.

Крім того, як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною, всі зібрані докази внаслідок таких дій суд не може прийняти як належні та допустимі.

Суд зазначає, що з матеріалів справи, зокрема з відеозаписів не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його варто було зупинити. У зв`язку із чим усі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати. А всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки Суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.03.2019 року № 686/11314/17.

Із наведеного слідує, що умовою для виконання водієм вимог працівника поліції є передусім законність дій самого поліцейського.

В свою чергу, слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_1 , є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Так, ОСОБА_1 повністю заперечує і факт законності його зупинки, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене працівниками патрульної поліції не було дотриманого вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Рапорт працівника поліції, а саме інспектора Катрича Ігоря, який не містить дати, не містить інформації про те, з яких причин було зупинено автомобіль «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , він відповідно до Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 року № 747 належить до внутрішніх документів, отже не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Окрім цього, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду, викладеної у Постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Крім того, відео докази не містить моменту зупинки транспортного засобу, хоча будь яких перешкод, на думку суду для фіксації факту водіння транспортного засобу порушником у працівників поліції не було. Відтак дані факти свідчать про на користь ОСОБА_1 .

Із переглянутого судом відеозаписів долученого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається рух про дорозі автомобіля поліцейських на якому ввімкнений проблисковий маячок синього кольору та який вимог про зупинку будь-якому транспортному засобу за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу чи гучномовного пристрою, як передбачено п. 8.9. ПДР України, не подає. Вказаний автомобіль поліцейських під`їхав вже до стоячого автомобіля. Працівник поліції підходить до дверей стоячого автомобіля, далі в подальшій бесіді з ОСОБА_1 поліцейські пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння. На вказану пропозицію ОСОБА_1 не відмовляється пройти огляд. Інший відеозапис також підтверджує, що поліцейські вже підійшли до стоячого автомобіля «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, судом встановлено істотне порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення та інші зібрані докази є недопустимими і не можуть слугувати бути використані для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи порушення працівниками поліції вимог «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису» під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відсутність доданих до протоколу доказів вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення, виключає склад адміністративного правопорушення у діях водія.

Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 під час керування ним автомобілем, а тому і не було законних підстав у ОСОБА_1 як водія на пропозицію працівника поліції проходити в законному порядку огляд на стан сп`яніння.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.4. ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є вичерпним, а під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 цього Закону). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

Суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що відеозаписи з автомобільного відеореєстратора та боді-камер поліцейських, які зокрема, підтверджують пояснення ОСОБА_1 про те, що поліцейськими не задокументувалося будь яке порушення ним ПДР, поліцейські вже під`їхали до стоячого автомобіля та в них, поліцейських виникла підозра на стан алкогольного сп`яніння, і запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці, а після згоди ОСОБА_1 , із результатом почалася процедура оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Інспектор патрульної поліції належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 автомобілем або невиконання водієм будь-яких вимог ПДР України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту керування та належної зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 під час керування ним автомобілем, а тому і не було законних підстав у ОСОБА_1 як водія на пропозицію працівника поліції проходити в законному порядку огляд на стан сп`яніння.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, що в даному випадку відсутнє.

Вищенаведені факти, що встановлені судом, у відповідності до ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 оскільки дії останнього не підтверджуються як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність працівниками поліції факт зупинки (в тому числі і законної) транспортного засобу під час керування ним ОСОБА_1 відповідно до положень п. 8.9 ПДР України, ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про Національну поліцію», отже, суд вважає, що посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247Кодексу України про адміністративні правопорушення

Постанова може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуть до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.О. Макаров