ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2263/23 Справа № 178/368/23 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Філіповського В.В. на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Філіповського В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року водій ОСОБА_1 17 січня 2023 року о 08.30 год. на автошляху М-30 916 км, що на території Кам`янського /Криничанського/ району Дніпропетровської області, керував автомобілем KIA, д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено актом огляду на стан сп`яніння, проведеному за допомогою технічного засобу Драгер, який показав результат тесту 0,76 проміле.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та постановити нову, якою справу закрити на підставі ст.247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказує, що ОСОБА_1 дізнався про наявність оскаржуваної постанови 22 вересня 2023 року від працівників поліції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату та час розгляду справи. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення містить невірне зазначення ім`я та по батькові правопорушника. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та останній просто знаходився поруч з автомобілем, коли до нього підійшли працівники поліції. Звертає увагу, що в автомобілі були свідки, які б підтвердили пояснення ОСОБА_1 , однак їх не було допитано судом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 02 березня 2023 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана захисником до суду першої інстанції 24 вересня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності учасників, та матеріалами справи не спростовано доводи захисника про те, що про наявність оскаржуваної постанови стало відомо лише 22 вересня 2023 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту повідомлення належним чином у відповідності до вимог КУпАП судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи та, як слідує з оскаржуваної постанови суду, справу розглянуто судом за відсутності учасників.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи захисникапро порушення права на захист ОСОБА_1 та права на особисту участь під час розгляду справи, а саме те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності без отримання даних про своєчасне сповіщення учасників про місце і час розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції належним чином було з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена сукупністю зібраних та досліджених доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 було проведено з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, результат огляду 0,76 проміле; тестуванням на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння 0,76 проміле, відеозаписом з бодікамери поліцейського, а також іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9а ПДР України.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, отриманих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Що стосується доводів захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить невірне зазначення ім`я та по батькові правопорушника, то вказані обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №413977 складений у відповідності до вимог закону та містить правильне зазначення прізвища, ім`я та по батькові правопорушника, при цьому певні виправлення у по батькові правопорушника, не є тією обставиною, яка дає підстави суду визнати протокол недопустимим доказом з огляду на те, що вказані виправлення не є суттєвими та сам ОСОБА_1 не заперечує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №413977 складений саме щодо нього. Крім того, протокол містить підпис ОСОБА_1 , яким останній засвідчив правильність відомостей щодо нього, зазначених у протоколі.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що у рішенні у справі Сутяжник проти Росії від 23 липня 2009 року ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.

Також не можна погодитись із доводами апеляційної скарги захисника про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вказаний факт підтверджується матеріалами справи, зокрема, відеозаписом з бодікамери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 як під час спілкування з працівниками поліції, проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер та складання протоколу про адміністративне правопорушення не заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Крім того, в матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції заперечував факт керування ним транспортним засобом.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 жодних заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не мав та надав працівникам поліції розписку, відповідно до якої останньому зрозуміло про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також про заборону керування транспортним засобом протягом доби.

Наявним в матеріалах справи відеозаписом також спростовуються твердження захисника про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, а саме не пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки як слідує з відеозапису ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, проведеного з використанням спеціального технічного засобу Драгер, при цьому ст. 266 КУпАП передбачає обов`язок поліцейського запропонувати водію пройти огляд у закладі охорони здоров`я лише у випадку незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника в апеляційній скарзі є неприйнятними.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

За таких обставин приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною «поза розумним сумнівом».

Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, яке необхідно накласти на ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує характер вчиненого останнім правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують відповідальність останнього за вчинене правопорушення.

Отже, з урахуванням того, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів адміністративного стягнення ніж накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, саме таке адміністративне стягнення підлягає накладенню на ОСОБА_1 .

Cтаттею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Філіповському В.В. строк на апеляційне оскарження постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Філіповського В.В. задовольнити частково.

Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір 536,80 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот