Справа № 357/8903/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2023 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олег Гребінь розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, священнослужителя Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Біла Церква, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 978830 від 10.07.2023: 10.07.2023 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходячись в приміщенні Спасо-Преображенського собору, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Млинова, 10, використав вогнегасник в натовп людей, які знаходились на території собору та хотіли увійти до його приміщення через боковий вхід згідно дозвільних документів, чим вчинив дрібне хуліганство.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення заперечив та пояснив суду, що 10.07.2023 близько 06 години ранку група невідомих людей почала силове захоплення Спасо-Преображенського собору, у зв`язку із чим ОСОБА_1 та інші особи зачинились в середині приміщення. Оскільки невідомі люди вчиняли хуліганські дії, розбили скло в соборі, зрізали грати з вікон, тому ОСОБА_1 неодноразово телефонував до поліції з метою припинення неправомірних дій даних осіб, однак дзвінки ОСОБА_1 були проігноровані поліцією. Згодом невідомі особи почали спилювати бокові двері до собору, від чого в приміщення собору почали летіти іскри, тому було прийнято рішення використати вогнегасник в бік дверей для недопущення виникнення пожежі. Однак ОСОБА_1 особисто не використовував вогнегасник, а лише допомагав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі й використовували вогнегасник, однак не в людей а в бік зачинених дверей від яких йшли іскри.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що того ранку відбувалось захоплення собору, тому ОСОБА_2 та інші люди зачинились в середині приміщення собору. ОСОБА_2 вказав, що коли невідомі особи, які захоплювали собор почали пиляти бокові двері, то в приміщення собору почали летіти іскри, що могло призвести до пожежі, оскільки на підлозі лежали килими, тому ОСОБА_2 використав вогнегасник в бік дверей, аби не допустити пожежі. ОСОБА_2 вказав, що в натовп вогнегасник не використовувався, оскільки двері були зачинені, а ОСОБА_1 не користувався вогнегасником, а лише відкрив його.

Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він являється волонтером та того ранку охороняв Спасо-Преображенський собор. ОСОБА_3 вказав, що з метою недопущення захоплення собору та його пошкодження вони зачинились в середині собору, проте невідомі особи, які захоплювали собор почали пиляти бокові двері, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 використали вогнегасник в бік дверей, оскільки від них летіли іскри. ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_1 не використовував вогнегасник взагалі, тим більше в людей.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Тилик Т.М. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Адвокат Тилик Т.М. вказав, що ОСОБА_1 вогнегасник в бік людей не використовував та не користувався ним взагалі. Також адвокат Тилик Т.М. вказав, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недостовірними, оскільки останні перебували надворі, за зачиненими боковими дверями до собору, тому взагалі не могли бачити хто використовував вогнегасник. Також захисник зазначив, що у зв`язку із неправомірними діями осіб, котрі здійснювали захоплення собору та працівників поліції, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду було зобов`язана Білоцерківське районне управління поліції ГУ НП в Київській області внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також дослідивши докази, що містяться в справі, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 978830 від 10.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_4 від 10.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_5 від 10.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_2 від 10.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_3 від 10.07.2023, роздруківку фотознімку, копію заяви ОСОБА_1 від 10.07.2023, надані стороною захисту копію ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2023, копію листа Білоцерківської окружної прокуратури №50-8005 від 10.08.2023, копію листа Білоцерківської окружної прокуратури №50-8333 від 18.08.2023, копію ухвали Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2023, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, полягає у дрібному хуліганстві, тобто нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система відносин, що складається у громадських місцях в процесі спілкування людей, яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони дрібного хуліганства є місце вчинення діяння, яким є виключно громадське місце.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства, а також мета порушення громадського порядку та спокою громадян. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм будь-якого хуліганства, в тому числі і дрібного хуліганства.

При цьому, зміст і спрямованість діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій особи, відносно якої складений протокол, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано вчинення дрібного хуліганства, яке проявилось у використанні ОСОБА_1 вогнегасника в натовп людей.

З пояснень ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слідує, що вогнегасник використовувався не в людей, а в бік дверей, оскільки бокові двері до собору були зачинені, а невідомі особи здійснювали зрізання дверей електроінструментом, від чого в приміщення собору потрапляли іскри, що могло призвести до загорання (пожежі), при цьому в середині приміщення перебували люди.

Крім цього пояснення сторони захисту та свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують, що ОСОБА_1 взагалі не використовував вогнегасник, а лише відкрив його, натомість використовували вогнегасник саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою запобігання пожежі.

Сторона захисту зауважила, що письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недостовірними, оскільки дані особи не перебували в приміщенні собору, собор був зачинений, тому дані особи фізично не могли бачити хто використовував вогнегасник та в яких цілях. Також захист вказав, що дані особи є безумовно зацікавленими особами, оскільки приймали участь в силовому захопленні храму.

Суддя зазначає, що вказані доводи сторони захисту є цілком обґрунтованими та логічними, а також зауважує, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення даних свідків являються абсолютно ідентичними за своїм змістом, записані працівником поліції та лише підписані вказаними особами та фактично не відображають вільних пояснень, що викликає певні сумніви.

Проаналізувавши доданий до матеріалів справи фотознімок суддя зазначає, що на фото відображено наслідки використання вогнегасника та на фотознімку зафіксовані невідомі особи та працівники поліції.

Вказане свідчить, що під час вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення на місці події перебували поліцейські.

У відповідності до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи, суддя бере до уваги вимоги п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, які регламентують, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Враховуючи наведене, суддя зазначає, що орган Національної поліції не був позбавлений можливості долучити до матеріалів справи відеозаписи, на яких було би зафіксовано усі обставини події та фіксації адміністративного правопорушення, проте з невідомих причин таких відеозаписів долучено не було.

Суддя зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Суд, відповідно до положень ст. ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно з`ясував всі обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого, на основі оцінки наявних у справі доказів кожного окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ст.173 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 27, 33, 34, 35, 40-1, 173, 247, 268, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ст.173 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлег ГРЕБІНЬ