ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/3510/22 Головуючий в 1 інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 33/807/598/23 Доповідач в 2 інстанції Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В с т а н о в и в:

22 вересня 2022 року постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

14 липня 2023 року через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя Тарасенко В.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій, окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що суд розглянув справу без його участі, позбавивши таким чином права на захист, постанову суду він отримав 06.07.2023 р. після звернення до суду з відповідною заявою (а.с.24, 25-29).

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та подані апелянтом докази, приходжу до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, за вище наведеною нормою строк на подачу апеляційної скарги обчислюється з моменту винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду вказаної справи 22 вересня 2022 року суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.14).

Матеріали справи про адміністративне правопорушення засвідчують, що судове засідання 22 вересня 2022 року дійсно відбулося за відсутності ОСОБА_1 , який був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом надсилання смс-повідомлення про судовий виклик на номер мобільного оператора, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього, що підтверджується довідкою про доставку цього повідомлення від 16.08.2022 р. (а.с.13).

Тобто, суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 без його участі, маючи у своєму розпорядженні докази належного та своєчасного сповіщення особи про дату, час та місце проведення судового засідання та за відсутності клопотання про відкладення судового розгляду, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП.

Слід зазначити, що апелянт не оспорює факт отримання смс-повідомлення за номером мобільного телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, вказаний в протоколі та довідці про доставку смс-повідомлення номер телефону відповідає означеному ОСОБА_1 в апеляційній скарзі номеру мобільного телефону, яким він користується.

Доводи апелянта щодо початку перебігу строку на оскарження постанови суду з моменту отримання судового рішення після його звернення до суду з відповідною заявою, у даному випадку, слід визнати неспроможними з урахуванням визначеного статтею 294 КУпАП порядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та моменту обчислення строку на апеляційне оскарження, з огляду на обставини обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд.

Твердження ОСОБА_1 про отримання надісланої судом постанови його братом, через ненадання відповідних доказів, зокрема наявності брата, його проживання на той час у даному житлі, слід визнати непереконливим.

Доводи ініціатора клопотання про неналежність йому підпису, проставленому у поштовому повідомленні відхиляються внаслідок підпису у відповідній графі саме працівника поштової служби, який підписом і засвідчує вручення поштового повідомлення.

За обставин проінформованості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про судовий розгляд справи, не знаходжу обґрунтованих обставин, які б свідчили на користь існування об`єктивних причин пропуску процесуального строку.

Додатково зауважую, що чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Наведена ініціатором відповідного клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та винесення остаточного рішення, апеляційним судом не встановлені та ініціатором клопотання не наведені суттєві перешкоди у своєчасній реалізації права особи на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити судове рішення навіть після отримання 05.11.2022 року копії оскаржуваної постанови у десятиденний строк, що передбачає відмову у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст.294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник

Дата документу Справа № 336/3510/22