Справа № 188/778/22
Провадження № 3/188/10/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши в приміщенні суду в смт Петропавлівка матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за реєстрацією: АДРЕСА_1 , місце служби і посада: начальник служби зв`язку з громадськістю військової частини НОМЕР_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне порушення серії А1736 № 1 від 21.07.2022 зазначено, що 15 травня 2022 року в м. Лисичанськ Луганської області до лейтенанта ОСОБА_1 під підпис було доведено бойове розпорядження командира 57 омпбр №323/22дск. яким їй було визначено організувати роботу в підпорядкованих підрозділах щодо висвітлення і оприлюднення через засоби масової інформації та соціальні мережі інформації про діяльність військовослужбовців підрозділів військової частини із фотофіксацією за таким графіком роботи:

17 омпб - з 16.05. до 18.05.2022; 34 омпб - з 18.05. до 20.05.2022; БТГр 57 омпбр - з 20.05.2022 до 22.05.2022; 42 омпб - з 22.05.2022 до 24.05.2022.

Забезпечення транспортним засобом для переміщення між підрозділами покладалося на начальника озброєння - заступника начальника логістики, забезпечення необхідним ПММ для переміщення покладалось на начальника тилу - заступника начальника логістики, контроль за виконанням розпорядження покладався на начальника штабу - першого заступника командира 57 омпбр. Зі слів лейтенанта ОСОБА_1 в отриманні розпорядження на руки їй було безпідставно відмовлено. 16.05.2022 року лейтенант ОСОБА_1 , попередньо організувавши відповідно до розпорядження роботу з представниками ЗМІ, доповіла про готовність до виконання розпорядження. Всупереч графіку, з її слів за усним розпорядженням полковника ОСОБА_2 її з представниками ЗМІ було направлено до 42 омпб. У вечері того ж дня, після того, як представники ЗМІ покинули підрозділ, всупереч графіку, її було направлено до 34 омпб. Де було встановлено, що в підрозділі також не мас копії цього розпорядження і її перебування в підрозділі на лінії зіткнення не оформлено належним чином (проте з пояснень начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 відомо, що командирів 17, 34, 42 омпб було усно повідомлено про роботу ЗМІ в даних підрозділах у супроводженні лейтенанта ОСОБА_1 . В 34 омпб вона прибула до 18.05.2022, при цьому в повному обсязі виконала розпорядження щодо збору фотоматеріалу та збору необхідної інформації. Всупереч розпорядження, з її слів, переміщення між підрозділами забезпечено не було. Після чого лейтенант ОСОБА_1 спробувала телефоном звернутись до полковника ОСОБА_2 щодо її подальших дій, проте на дзвінки він не відповідав (знаючи при цьому, що мобільний зв`язок на ОКП м. Лисичанськ відсутній, та не звернувшись по засобам військового зв`язку). Вважає, що посадовим особам 34 омпб жодних інструкцій не надавав. В особистій телефонній розмові з командиром ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » бригадним генералом ОСОБА_3 вона йому розповіла, де знаходиться та чим займається (не звернувшись попередньо до начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , та до командира військової частини НОМЕР_1 по військовим засобам зв`язку «МОСІ»), 3 її слів, бригадний генерал ОСОБА_3 наказав їй негайно покинути лінію зіткнення та забезпечив для цього транспортний засіб, уточнивши, що поспілкується з полковником ОСОБА_2 з цього питання, проте усного або письмового розпорядження від бригадного генерала ОСОБА_3 до начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та командира військової частини НОМЕР_1 не надходило. Прибувши до свого місця розташування, лейтенант ОСОБА_1 не доповіла начальнику штабу - першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 або командиру військової частини НОМЕР_1 , щодо свого прибуття, після чого її було повідомлено, що стосовно неї розпочато службову перевірку за фактом невиконання бойового розпорядження.

З пояснень начальника озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 та начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 не зверталась до цих посадових осіб з приводу виділення транспортного засобу та пального.

Своїми діями лейтенант ОСОБА_1 порушила вимоги абзацу 2,4 ст. 11 (свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини:), ст. 12 (Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо.), ст. 14 (Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника), абзацу 2 ст. 30 (Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.), абзацу 2, 3 ст. 37 (Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін; Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.), ст. 38 (У разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.). Закону України «Про статут Внутрішньої служби Збройних Сил України», вимоги абзацу 2, 6 ст. 4 (додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;). Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП

ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася, вину не визнала, просила розглянути справу без її участі у зв`язку із переміщенням військової частини, де вона проходить службу в зону виконання бойового завдання, надала письмові заперечення проти протоколу, в яких вказала на порушення строку складання протоколу; підписання його не уповноваженою особою, а одним із свідків - полковником ОСОБА_2 ; відсутність доказів, що підтверджують факт вчинення правопорушення; в акті службового розслідування не вказано, які саме протиправні дії вона вчинила; цей акт та виданий на його підставі наказ юридичною службою військової частини НОМЕР_1 визнані таким, що не відповідають законодавству. На підстав викладеного просила закрити справу за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вивчивши протокол про адміністративне правопорушення серії А1736 № 1 від 21.07.2022, матеріали службового розслідування, письмові заперечення ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист основоположних прав і свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у багатьох рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні ЄСПЛ «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді цієї справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно з рішенням Конституційного суду України № 1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року, яке є обов`язковим до виконання на території України, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України (254к/96-ВР) «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, який притримується у своїх рішеннях правової позиції, за якою суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Однак, суду не надано доказів вчинення ОСОБА_1 саме цього правопорушення.

Згідно з приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Проте, у протоколі про адміністративне порушення серії А1736 № 1 від 21.07.2022 суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не викладена, не вказано, які саме дії ОСОБА_1 підтверджують її недбале ставлення як військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Протокол підписаний не особою, яка його склала, а одним із свідків - ОСОБА_2 .

Разом із тим, письмові пояснення свідків, зазначених у протоколі, до нього не додані, відсутні вони і в матеріалах службового розслідування.

Доводи ОСОБА_1 про вжиття нею всіх можливих заходів для виконання бойового завдання командира НОМЕР_3 омпбр ОСОБА_4 у протоколі та доданих до нього матеріалах не спростовані.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України (254к/96-ВР) має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України (254к/96-ВР) і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) (254к/96-ВР).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із цим провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Керуючись ст. 7, ст. 9, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 256, 280, п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П. О. Бурда