Провадження № 33/801/1010/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року визнано ОСОБА_1 винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, ОСОБА_1 14.06.2023 року близько 16:30 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого її малолітня донька, перебуваючи за адресою: по АДРЕСА_2 , пошкодила шляхом нанесення подряпин автомобіль марки «Jeep» НОМЕР_1 власника ОСОБА_2 .

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість та незаконність, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях стверджував, нібито з відео з камери спостереження він побачив, як дівчинка років 9-10 підійшла до його автомобіля і взяла камінець та почала дряпати автівку, після чого пішла далі, а потім знов повернулась до автомобіля і знов почала його шкрябати, після чого пішла до будинку АДРЕСА_3 .

Водночас на відео не зображено те, що виклав ОСОБА_2 , а саме: немає жодного зображення, яке б свідчило, що дитина «взяла камінь і почала дряпати автівку», а потім, повернувшись, «знов почала шкрябати автомобіль». Видно лише, що дитина підійшла до автомобіля і провела пальцем так, як це зазвичай роблять діти, коли намагаються щось прочитати.

На думку апелянта, це повністю узгоджується з поясненнями самої дитини, які містяться на а. с. 10. Зі слів дитини, вона помітила чорну машину, на якій вже були помітні подряпини та написано нецензурне слово. Вона підійшла до автомобіля та торкнулась до цього напису, але сама нічого не царапала. Їй донька пояснила, що хотіла прочитати написане і роздивитися подряпини, оскільки раніше вона не бачила такого на автомобілях. Вказує, що на відео не видно, що стан автомобіля змінився після того, як її дитина до нього підійшла. Не видно також, до якого саме автомобіля підходить дитина та з якими він номерними знаками. В матеріалах справи відсутні докази, що на відео саме той автомобіль, експертний висновок щодо збитків по якому надав ОСОБА_2 . При цьому дитину можливо було встановити лише тому, що вони з чоловіком визнали, що це їхня дочка.

Звертає увагу, що оскаржуваною постановою суду встановлено, що на відео з камер відеоспостереження чітко видно, як дитина підходить до автомобіля (при цьому в постанові зазначено номерний знак автомобіля, якого на відео навіть не видно, оскільки його перекриває інший автомобіль), деякий час перебуває біля нього, а саме з лівої сторони, біля водійських та пасажирських дверей, водить рукою, потім повертається ще раз до тієї ж сторони вказаного автомобіля, а потім вже йде додому.

Тобто, оскаржуваною постановою навіть не встановлено, що її донька ОСОБА_3 робила будь-які подряпини на машині, а лише підходила до неї та проводила по ній рукою. Судом не встановлено, що в руці у дитини був камінь чи інший предмет, не зазначено про розмашисті рухи, які необхідні, щоб написати слово, про яке пише ОСОБА_2 . При цьому подряпати машину дитячим пальцем неможливо.

Також вважає, що суд ставить їй в провину те, що вона повірила своїй дитині при тому, що жодними доказами її слова не спростовані. Суд визнав нещирими пояснення 9-річної дитини, бо вона «не повідомила, що двічі підходила до вказаного автомобіля». Але при цьому їй ніхто не ставив питання: «Скільки разів ти підходила до автомобіля?». Тому в розумінні дитини це цілком міг бути один раз, коли вона з усіх сторін роздивилась автомобіль, який вже був подряпаний.

Зазначає, що суд взагалі не встановлював, чи перевіряла поліція разом з ОСОБА_2 відео з камер відеоспостереження за весь день 14.06.2023, щоб спростувати слова дитини та встановити, чи ніхто більше перед нею не підходив до автомобіля та не дряпав його. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено лише через більш, ніж місяць 19.07.2023. У матеріалах справи відсутній перший аркуш висновку експерта, яким нібито підтверджується завдання збитків ОСОБА_2 (а.с.19-20). Протокол № 2047 технічного огляду колісного транспортного засобу (а.с.21) датований липнем 2023 року. Детального опису пошкодженого автомобіля. що були наявні на автомобілі ОСОБА_4 , саме на дату 14.06.2023, у матеріалах справи немає.

Зауважує, що суд по суті застосував обвинувальний ухил щодо малолітньої дитини, повністю проігнорувавши наявні докази по справі та не перевірив слова дитини та слова матері, що мало наслідком притягнення останньої до адміністративної відповідальності. Вважає, що такий підхід до пояснень дитини свідчить про її дискримінацію за ознакою віку.

Отже, на думку апелянта, факт пошкодження автомобіля не встановлений, на перебування дитини біля автомобілів, що припарковані у місяцях громадського користування Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» заборон не містить. Водночас поліцією не було вжито достатньо заходів, щоб поза розумними сумнівами встановити дійсного винуватця пошкоджень автомобіля ОСОБА_2 .

Таким чином вважає, що в її діях був відсутній склад адміністративного правопорушення. що передбачений ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Одночасно ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки повний текст оскаржуваної постанови вона отримала 15.09.2023, та 22.09.2023 нею було подано апеляційну скаргу. Зокрема вказує, що 16.10.2023 вона отримала постанову Вінницького апеляційного суду від 12.10.2023 про повернення їй апеляційної скарги в зв`язку з пропущенням строку на апеляційне оскарження. При цьому вважає, що КУпАП не містить заборон на подання повернутої апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, тому просить врахувати вказані нею обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП у разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що копію постанови від 12.09.2023 ОСОБА_1 отримала 15 вересня 2023 року (а. с. 41). Апеляційну скаргу на постанову суду від 12.09.2023 подала 22.09.2023. проте не заявила клопотання на поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому постановою Вінницького апеляційного суду від 12.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто їй як особі, яка її подала. В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник адвокат Синявська К. Ю. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснила, що всі сусіди на вулиці були незадоволені, як паркують машини біля цієї військової частини, оскільки водії це здійснюють з порушенням. Часто виникають сварки, вдаряють машини, зокрема, як їй сказали, вдарили машину ОСОБА_5 і він отримав відшкодування. Зазначила, що зазвичай вони доньку одну не відпускають в магазин, але вона в цей час гуляла з малолітньою дитиною. Їй дитина завжди говорить правду, вона належно виконує свої батьківські обов`язки, піклується про своїх дітей. Суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не врахував її пояснення. Так, вона зазначала, що необхідно дослідити весь відеозапис з моменту паркування автомобіля, оскільки там поблизу є гуртожиток, в якому теж проживає багато дітей, чи може хтось інший був незадоволений, що машина перекрила прохід. Наголосила, що працівники поліції не хотіли слухати її зауваження, казали, що керівництво наказало їм відповідно відреагувати на цю ситуацію Доказами у справі не доведено, що її дочка пошкодила автомобіль, а ОСОБА_2 одразу сказав надати йому 600 доларів і їм нічого не буде. На моє прохання дати подивитися все відео сказав, що тут і так все видно, а також, що у нього є свідки. Проте свідків так і не вказав. Військова частина відео не надає, оскільки це режимний об`єкт, а на даний час воно вже не збережене. Не заперечує, що на відео в матеріалах справи її дочка.

В ході спілкування з дитиною в присутності матері остання повідомила, що тоді їй батько дозволив піти в магазин без дорослих. Коли поверталася додому побачила, що на машині написано слово і вона зупинилася, щоб його прочитати. Слово, як зрозуміла, погане. Все вже не пам`ятає. Буває, що коли читає незнайоме слово або хвилюється, водить пальцем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи клопотання та апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже доводи наведені в клопотанні знайшли своє підтвердження, а вимоги апеляційної скарги до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу серії ВАВ № 145085 від 19.07.2023 встановлено, що 14.06.2023 року близько 16:30 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого її малолітня донька, перебуваючи за адресою: по вул. Героїв Нацгвардії, 72, пошкодила автомобіль марки «Jeep» НОМЕР_1 власника ОСОБА_2 , шляхом нанесення подряпин на водійські двері з лівого боку, покриття капоту, крила, задні двері зліва, з хуліганських мотивів.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП, і як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення був долучений відеозапис.

З дослідженого відеозапису судом першої інстанції було встановлено, що відео з камер відеоспостереження чітко видно, як ОСОБА_3 підходить до автомобіля «Jeep» НОМЕР_2 , деякий час перебуває біля нього, а саме з лівої сторони, біля водійських на пасажирських дверей, водить рукою, після чого йде, потім повертається ще раз до тієї ж сторони вказаного автомобіля, а потім вже йде додому.

Аналізуючи вказаний вище протокол та долучені до нього працівником поліції докази, апеляційний суд вважає, що ці докази не доводять вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і постанові судді.

При цьому є слушними доводи захисту про те, що суд лише припустив, що то саме автомобіль «Jeep», державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки з наданого відео цей факт неможливо встановити, а те, що малолітня ОСОБА_3 підходила до автомобіля з нашкрябаним на ній словом, захист не заперечував.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії" суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення також є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні правопорушення в судовому засіданні не встановлено. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення нею вказаного вище правопорушення.

Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпціїй, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винною не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко