Справа № 148/1425/23
Провадження № 33/801/975/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши за участю особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2

на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу серії ВАВ № 146055 від 19 липня 2023 року, ОСОБА_1 05 липня 2023 року о 22:00 год по вул. Соборній, в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області, біля продуктового магазину «Теремок» ображала нецензурною лайкою ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок та спокій громадян, за що передбачена відповідальність ст. 173 КУпАП.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати та надіслати справу на новий розгляд.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що при розгляді справи суд допустив порушення вимог ст. 252 КУпАП, зокрема не прийняв мір до повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов необґрунтованого висновку. Судом не враховані суттєві розбіжності у поясненнях ОСОБА_1 наданих в суді першої інстанції та тих що були записані з її слів при складенні протоколу. Взяте до уваги судом першої інстанції відео, яке додала ОСОБА_1 до суду та яке їй надали працівники РТЦК не може бути доказом відсутності в її діях складу правопорушення, оскільки складається із 5 нарізаних кусками елементів, тобто могло бути нарізане самою ОСОБА_1 , як їй заманеться, вирізаних із контексту частин, які не відображають повної картини події.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду з дня її отримання, оскільки повний текст судового рішення її захисник отримала 26 вересня 2023 року. Крім цього, оскаржувана постанова винесена 21 вересня 2023 року, останнім днем подачі апеляційної скарги було 01 жовтня 2023 року неділя, а тому 02 жовтня 2023 року є днем закінчення строку.

У судовому засіданні особа, яка притягалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить залишити судове рішення суду першої інстанції без змін.

Потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Кравець В. А. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили суду. При цьому ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить отримана нею 17 жовтня 2023 року судова повістка, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення № 731. Захисник адвокат Кравець В. А. подала заяву, отриману судом апеляційної інстанції 01 листопада 2023 року о 08:04 год, про забезпечення її участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Заява судом задоволена, проте у призначений час адвокат Кравець В. А. у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилася.

За правилами частин 5 і 6 статті 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З урахуванням таких вимог закону і за таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її захисника адвоката Кравець В. А.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову судом винесено 21 вересня 2023 року у присутності сторін. Отже, останнім днем для подання апеляційної скарги було 01 жовтня 2023 року неділя (вихідний день). Проте, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

А отже, клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року до задоволення не підлягає, оскільки апеляційну скаргу подано 02 жовтня 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст.173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. З об`єктивної сторони, хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, непристойні висловлювання.

Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.

Громадським місцем визначається - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП є формальним, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків, характеризується зухвалою поведінкою громадян, неповагою до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вину у вчиненні правопорушення не визнала, свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судовому засіданні спростували обставини викладені у протоколі, до показів свідка ОСОБА_5 суд поставився критично, оскільки останній є свекром потерпілої та вони перебувають в родинних відносинах, а наявні у матеріалах справи докази не дають можливості прийти до однозначного висновку про вчинення останньою правопорушення.

Вказані висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Працівниками поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, та на яких згідно закону покладається обов`язок збирання доказів, не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №146055 від 19 липня 2023 року, до матеріалів справи працівниками поліції додано лише пояснення: особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 (а. с. 5), працівника РТЦК ОСОБА_4 (а. с. 6), потерпілої ОСОБА_2 (а. с. 4) та свекра потерпілої ОСОБА_5 (а. с. 3).

Учасники справи та свідки були допитані у суді першої інстанції, повторних клопотань про виклик свідків до суду апеляційної інстанції не надходило.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства.

Як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не мають права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на орган поліції.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, зважаючи на викладене, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та взаємозв`язку, на підставі досліджених в суді апеляційної інстанції доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП.

Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова суду першої інстанції про закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати постанову суду першої інстанції та надіслати справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Разом з тим, така вимога суперечить ч. 8 ст. 294 КУпАП, оскільки апеляційний суд не наділений правом повернення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська