Справа № 643/3636/23
Провадження № 3/643/2096/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

08.04.2023 року о 15 год. 15 хв. у м. Харкові по пр. Ювілейний, буд. 32/186, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди.

Крім того, 08.04.2023 року о 15 год. 15 хв. у м. Харкові по пр. Ювілейний, буд. 32/186, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , став учасником ДТП після чого з невідомих причин залишив місце події.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що вину вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення він визнає.

Разом з цим, ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначив, що він є військовослужбовцем і місце ДТП 08.04.2023 року залишив у зв`язку з тим, що не міг чекати прибуття працівників поліції та потерпілого, оскільки отримав наказ від свого військового керівництва негайно прибути до кордону Харківської області для відсічі збройної агресії у зв`язку з початком чергового обстрілу російською федерацією території України. Додому він повернувся вранці 09.04.2023 року, зустрівся з потерпілим, повністю відшкодував всі завдані внаслідок ДТП збитки, і не мав жодного умислу переховуватися та уникати відповідальності за вчинене правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 08.04.2023 року приблизно о 15:00 год. за адресою м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 32/186, він залишив свій автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , припаркований біля будинку. Приблизно о 15:15 год. він почув, як спрацювала сигналізація на автомобілі і підійшовши до вікна побачив, як транспортний засіб «Mercedes-Benz» білого кольору здійснив зіткнення з його автомобілем та поїхав з місця ДТП. 09.04.2023 року зранку він зустрівся з водієм автомобіля «Mercedes-Benz» ОСОБА_1 , який визнав свою вину у вчиненні ДТП, відшкодував потерпілому всі завдані збитки та пояснив, що він був вимушений поїхати з місця ДТП, оскільки отримав наказ від свого військового керівництва негайно прибути до кордону Харківської області для відсічі збройної агресії у зв`язку з початком чергового обстрілу російською федерацією території України. Після цього потерпілий написав до поліції заяву, що всі збитки йому відшкодовані і жодних претензій він не має.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з пунктом 10.1. Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 28.04.2023 серії ААД № 457429 який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- схемою ДТП від 08.04.2023;

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 08.04.2023 та 25.04.2023;

- рапортом працівника поліції.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає наступе.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він є військовослужбовцем і місце ДТП 08.04.2023 року він залишив у зв`язку з тим що не міг чекати прибуття працівників поліції та потерпілого, оскільки отримав наказ від свого військового керівництва негайно прибути до кордону Харківської області для відсічі збройної агресії у зв`язку з початком чергового обстрілу російською федерацією території України. Додому він повернувся вранці 09.04.2023 року, зустрівся з потерпілим, повністю відшкодував всі завдані внаслідок ДТП збитки, і не мав жодного умислу переховуватися та уникати відповідальності за вчинене правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні також підтвердив версію подій ОСОБА_1 та зазначив, що зранку 09.04.2023 року він зустрівся з ОСОБА_1 , який визнав свою вину у вчиненні ДТП, відшкодував потерпілому всі завдані збитки та пояснив, що він був вимушений поїхати з місця ДТП, оскільки отримав наказ від свого військового керівництва негайно прибути до кордону Харківської області для відсічі збройної агресії у зв`язку з початком чергового обстрілу російською федерацією території України.

За змістом статей 10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Згідно з п .2.10 "а" ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, чого ОСОБА_1 не забезпечив, а залишив місце ДТП з огляду на виконання завдань як військовослужбовцем в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, який діє на даний час.

Таким чином, суб`єктивна сторона вчиненого правопорушення виражається у формі непрямого умислу, при якому особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажає, але свідомо припускає їх настанню.

Отже, в діях ОСОБА_1 маються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте вони були вчинені ним у стані крайньої необхідності, про що свідчать як пояснення учасників справи, так і поведінка ОСОБА_1 після залишення місця ДТП.

За таких обставин, під час судового розгляду встановлено, що місце ДТП ОСОБА_1 залишив у зв`язку з крайньою необхідністю, всі завдані потерпілому збитки він негайно відшкодував, жодних шкідливих наслідків не настало, внаслідок чого суд дійшов висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко