Справа № 309/1418/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
08.08.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Гринюк Г.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, інваліда I групи,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Ухвалено звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до постанови, 10 квітня 2022 року, о 08 годині 55 хвилин, у м. Хуст по вул. Львівська біля АЗС «OKKO» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA», д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі та за допомогою приладу «Алкотест Драгер» відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокатка Гринюк Г.В. вказує на те, що постанова суду єнеобґрунтованою та незаконною, - просить її скасувати. Апелянтка стверджує, що доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять. Зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки при наявності надання належних доказів, яким є акт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складений у присутності двох свідків та відповідно підписаний ними. Окрім того, вказує на те, що при оформленні матеріалів справи взагалі були відсутні свідки. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги адвокатки Гринюк Г. В. немає.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокатки Гринюк Г. В., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 , жодних клопотань про відкладення розгляду справи від сторони захисту не надходило. За таких обставин, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, його захисницею, адвокаткою Гринюк Г. В. подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та адвокатки Гринюк Г. В.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ 18 № 235720 від 10.04.2022, 10 квітня 2022 року, о 08 годині 55 хвилин, у м. Хуст по вул. Львівська біля АЗС «OKKO» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA», д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі та за допомогою приладу «Алкотест Драгер» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав, що з протоколом згідний, від проходження медичного огляду відмовився. Своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав.
З направлення на огляд водія ОСОБА_1 від 10.04.2022, убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування. При цьому, з направлення убачається, що у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нечітка мова (а. с. 2).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10.04.2022, від проходження освідування за допомогою приладу «Драгер 6810» водій ОСОБА_1 відмовився (а. с. 3).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВАБ №485459 від 10.04.2022, підтверджується, що за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121, ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять гривень) (а. с. 4).
З відеозапису, який міститься на DVD - диску, убачається, що водія ОСОБА_1 поліцейські зупинили за порушення ним ПДР, відтак при спілкуванні з ним у працівників поліції виникли сумніви щодо тверезості ОСОБА_1 через наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нечітка мова, тому ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповів відмовою.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульний поліцейський Ворон Ю. був упереджений при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на підписання наявних у справі процесуальних документів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ 18 № 235720 від 10.04.2022, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є самостійним складом адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність, передбачену санкцією цієї статті.
У рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять, оскільки такі свого підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд також бере до уваги те, що з письмових доказів, а також з наявного у матеріалах справи відеозапису убачається, що поліцейські зупинили транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 за порушення ним ПДР. При спілкуванні з водієм, у працівників поліції виникли сумніви щодо його тверезості, оскільки у ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення), про що було неодноразово повідомлено особисто водія ОСОБА_1 безпосередньо під час спілкування з ним. На пропозицію поліцейських пройти освідування на місці зупинки, або в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відповів відмовою. При цьому, під час спілкування з поліцейськими та при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 заперечував факт вживання ним алкогольних напоїв, однак погоджувався з тим, що за відмову від проходження огляду відносно нього працівники поліції складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе тільки при наявності надання належних доказів, яким є акт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складений у присутності двох свідків та відповідно підписаний ними. Суд апеляційної інстанції відхиляє вказані твердження та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, потреби у складанні акту відмови немає, оформлення вказаного акту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не передбачене ані КУпАП, ані іншими нормативними документами, які регламентують процедуру направлення водіїв на освідування.
При оцінці тверджень апелянта про те, при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не залучались свідки, що унеможливлює встановлення наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч. 2 ст. 266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Наведений порядок також узгоджується із вимогами, викладеними у Розділі Х п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (далі - Інструкція).
Так, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка об`єктивно дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.
Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який відмовився від проходження освідування на місці зупинки та в медичному закладі.
Апеляційний суд вважає, що наявний у матеріалах справи відеозапис за участі ОСОБА_1 дає можливість встановити узгодженість цього доказу з іншими письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи.
За таких обставин апеляційний суд визнає безпідставними доводи адвокатки Гринюк Г.В. про те, що участь свідків, які могли б підтвердити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, була обов`язковою.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що працівники поліції діяли у відповідності до встановлених законом вимог, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення), запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. При цьому, апеляційний суд не вбачає у діях поліцейських жодних порушень приписів ст. 266 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно із законодавством України.
Позиція ОСОБА_1 викладена в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності, обґрунтованості, а викладених у ній висновків матеріалам справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.5 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням приписів ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокаткою Гринюк Г. В. апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисниця, адвокатка Гринюк Г. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Гринюк Г. В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН