Провадження №33/812/376/23 Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Крутій Ю. П.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючого - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Богуславської О. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - адвоката Притикіна І. І. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2017 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що раніше притягувався до адміністративної відповідальності та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 17 квітня 2017 року о 3 годині 45 хвилині у місті Миколаєві на проспекті Богоявленському, 158 водій ОСОБА_1 , в порушення вимог, передбачених пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керував транспортним засобом. При проходженні огляду у закладі охорони здоров`я за висновком МОНД №545 від 17 квітня 2017 року встановлено перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, у зв`язку з керуванням транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння повторно протягом року.

Одночасно за постановою судді від 23 травня 2017 року у цій же справі відносно ОСОБА_1 закрито провадження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в зв`язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, оскільки матеріальні збитки внаслідок порушення водієм пунктів 2.3б, 12.1, 12.13 ПДР України, яке відбулося у той же день та у тому ж місці, заподіяні лише належному йому транспортному засобу Део, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорожньому знаку 5.35.1 та дереву на узбіччі.

Не погодившись із постановою судді від 29 травня 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, його захисник адвокат Притикін І. І. через електронний суд 30 липня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2017 року та провадження у справі закрити.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не викликався, справа розглянута за його відсутності, про наявність постанови судді йому стало випадково відомо лише 14 липня 2023 року, коли він звернувся до компетентного органу для поновлення водійського посвідчення. Після чого 15 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою, а захисник ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови лише 20 липня 2023 року. За таких обставин, вважав, що пропустив строк з поважних причин.

Одночасно захисник Притикін І. І. подав клопотання про зупинення провадження за розглядом клопотання про поновлення строку для відновлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яка знищена за сплином строків зберігання таких справ.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Притикін І. І. не з`явилися, повідомлені про дату слухання справи належним чином у відповідності до положень статті 294 КУпАП. Захисником Притикіним І. І. надане клопотання про відкладення справи у зв`язку з бажанням повністю відновити матеріали справи про адміністративне правопорушення та дочекатися відповіді МВС України на запит адвоката.

Відповідно до статті 294 КУпАП апеляційний перегляд справи здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про дату слухання справи не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини їх неявки або відсутні дані про їх належне повідомлення.

Отже, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість її вирішення у відповідному судовому засіданні за наявністю поважних причин, які не викликають сумнівів у зволіканні з розглядом самої справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з доводів заяви про відкладення слухання справи, причиною неявки до суду апеляційної інстанції захисника є намагання дочекатися дій інших осіб без підтвердження звернень самого апелянта до цих осіб та їх зволікання з виконанням поставлених перед ними питань.

За такого поважність причин неявки представника апелянта судом апеляційної інстанції не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у клопотанні про поновлення строку на право подачі апеляційної скарги та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 294 КУпАП), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутність апелянта, та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки нею клопотань про відкладення слухання справи з інших поважних причин не подано.

Вирішуючи питання про слухання справи про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд не вбачає підстав для зупинення провадження з розгляду цього клопотання за відсутності для цього процесуальних підстав, як за нормами КУпАП, так і за аналогією будь-якими нормами процесуального права іншого виду судочинства. Питання про можливість прийняття апеляційної скарги до провадження вирішується, передусім, до відкриття апеляційного провадження у справі, з встановленням судом наявності чи відсутності поважних причин пропуску такого строку виключно з дотриманням принципу юридичної визначеності, та з огляду на розумний ступінь пропорційності між використаними апелянтом засобами та поставленими цілями.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення), та вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

В цьому разі установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами у розумінні пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було постановлено 29 травня 2017 року, в день коли відбулося судове засідання без його участі. У змісті постанови суддя послався на те, що ОСОБА_1 до суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.3).

6 червня 2017 року постанова судді направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень, де опублікована в загальному доступі 9 червня 2017 року. Апеляційна скарга через електронний суд подана захисником адвокатом Притикіним І. І. лише 30 липня 2023 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За довідкою Ленінського районного суду міста Миколаєва адміністративна справа №489/1952/2017 відносно ОСОБА_1 знищена по закінченню строків зберігання, тому до апеляційного суду надані постанови судді від 23 та 29 травня 2017 року, ухвалені у даній справі та усі документи з автоматизованої системи документообігу суду, які збереглися в електронній справі. Ці документи свідчать про направлення судом оскарженої постанови судді на виконання та з`ясування відомостей щодо її виконання ОСОБА_1 (а.с.1-18).

За відповіддю Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві від 8 серпня 2023 року на підставі постанови судді від 29 травня 2017 року державним виконавцем 15 листопада 2017 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 11 грудня 2017 року постанова про арешт майна боржника, з повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за постановою виконавця від 14 грудня 2017 року. У подальшому виконавцем повторно відкрито виконавче провадження та навіть, починаючи з квітня 2023 року з ОСОБА_1 стягнута частина виконавчого збору та штрафу.

Крім того, в подальшому відносно ОСОБА_1 складено декілька протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 3 статті 130 КУпАП та частиною 2 статті 130 КУпАП, за якими ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 КУпАП, на підставі постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2017 року та відносно якого провадження у справі за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, закрито за сплином строку накладення адміністративного стягнення на підставі постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 січня 2018 року. У змісті вищенаведених постанов суддів має місце посилання на протоколи про адміністративне правопорушення, у яких в свою чергу є вказівка про накладення на водія ОСОБА_1 адміністративного стягнення на підставі постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2017 року.

Також у відповідь на запит Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області від 16 серпня 2023 року повідомлено, що у поліції відсутня інформація щодо звернення ОСОБА_1 з питання відновлення прав, на що посилався захисник, як початок відліку ним процесуального строку. Одночасно надані відомості про складення відносно ОСОБА_1 у період з 29 травня 2017 року по 30 травня 2023 року матеріалів, на підставі яких його притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами без наявності відповідних документів, а саме: 10 вересня 2018 року, 23 березня 2019 року, 23 лютого 2020 року, 7 червня 2021 року та 30 травня 2023 року.

Внаслідок наведених обставин посилання захисника на необізнаність ОСОБА_1 у складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, за наслідками розгляду якого винесена постанова судді від 29 травня 2017 року, про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, виглядає досить сумнівним.

Також посилаючись на повідомлення ОСОБА_1 про наявність ухваленої відносно нього постанови судді від 29 травня 2017 року лише 14 липня 2023 року при зверненні до компетентного органу поліції для відновлення прав на керування транспортним засобом та подальше звернення для отримання правової допомоги з отриманням копії постанови у суді 20 липня 2023 року, суперечить змісту наданого захисником договору на надання правової допомоги, який укладено між сторонами значно раніше, - 30 червня 2023 року.

Тому оцінюючи зміст звернення захисника ОСОБА_1 адвоката Притикіна І. І. з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2017 року апеляційний суд враховує встановлені ним обставини пропуску строку на оскарження, у світі наведених вище висновків ЄСПЛ, положень статті 294 КУпАП України, якою встановлені строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення за поважних причин порушених прав заявника, який, передусім, повинен діяти добросовісно. При тому судом витребувана додаткова інформація, зокрема з відкритих публічних джерел, у відповідності до статті 278 КУпАП та яка стосується тривалості пропущеного строку, і ці дії суду не є такими, що суперечать висновкам ЄСПЛ, викладеними ним у рішенні від 15 червня 2023 року у справі «Куліш проти України».

За таких обставин суд враховує те, що: постанова судді від 29 травня 2017 року опублікована в Єдиному реєстрі судових рішень 9 червня 2017 року, до якого у сторін є відкритий доступ; у самій постанові є вказівка на належний виклик ОСОБА_1 до суду для слухання справи; після винесення постанови, що оскаржується, протягом тривалого часу відносно ОСОБА_1 складалися інші протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за керування транспортним засобом без прав, з посиланням на це судове рішення, що оскаржується його захисником; між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір на надання правової допомоги 30 червня 2023 року, але апеляційна скарга захисником подана лише 30 липня 2023 року. Тобто протягом тривалого часу, який значно перевищує 10-ти денний строк на оскарження, не ОСОБА_1 , не захисник не скористалися своїм правом, не діяли розсудливо, не цікавилися рухом справи або наслідками прийнятого суддею рішення, подавши на нього скаргу з порушенням процесуального 10-ти денного строку, та не навівши жодних поважних причин.

Посилання на незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку, за практикою ЄСПЛ, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Такими же є доводи захисника про дату отримання постанови судді 20 липня 2023 року, як початок відліку строку на апеляційне оскарження, що суперечить положенням статті 294 ЦПК України, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови суддею.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 адвокату Притикіну І. І. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_2 ..

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова