Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
09.02.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Кузьма К.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, 08.07.2021, о 03 год 31 хв, у м. Ужгород, по вул. Чорновола, 13, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda SuperB», н. з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, зміна кольору обличчя. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився, що зафіксовано за відеозаписі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що суд розглянув справу за відсутності апелянта, чим порушив його право на захист. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом у справі, позаяк його зміст не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Вказує на те, що протокол містить скорочення, що є недопустимим. Зазначає, що матеріали справи були повернуті поліцейським на доопрацювання, однак, вказані судом недоліки усунуті не були. Апелянт стверджує, що у матеріалах справи наявний диск фіксації правопорушення, однак відеозапис не є безперервним, тому він також не може бути доказом у справі. Вважає, що вказаний у протоколі час вчинення адміністративного правопорушення та час, який зафіксований на відеозаписі не співпадають, що є також порушенням з боку поліцейських. ОСОБА_1 стверджує, що постанова серії ДП18 №762332, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2021, - скасована, а провадження у справі закрито. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що поліцейські, всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкції) не вказали у протоколі на підставі яких ознак працівниками поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонували ОСОБА_1 для того, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння та які дії водія свідчили про керування апелянтом транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що місцевий суд не вирішив клопотання апелянта про виклик до суду на допит працівника поліції, який складав протокол. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Кузьми К. І., яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не знайшли свого підтвердження, тому наявні всі підстави вважати, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги і те, що, відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).
Відповідно до п. п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №283694, 08.07.2021, о 03 год 31 хв, у м. Ужгород, по вул. Чорновола, 13, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda SuperB», н. з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, зміна кольору обличчя. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився, що зафіксовано за відеозаписі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що копію процесуального документу отримав, зі змістом протоколу ознайомився.
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПР18 №762332 убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 2).
Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що останній зобов`язується доставити транспортний засіб марки «Skoda SuperB», н. з. НОМЕР_1 за адресою: м. Ужгород, вул. Чорновола, 21 (а. с. 3).
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 17.07.2008 (а. с. 4).
Вказані у протоколі обставини підтверджуються відеоматеріалом, який міститься на DVD-диску, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, на відеозаписі відображено, що враховуючи наявність у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння (зіниці очей, що не реагують на світло) працівники поліції запропонували йому пройти освідування у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 категорично відмовився, жодних заперечень чи скарг при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не висловлював (а. с. 12).
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Готра Е. М., який склав протокол про адміністративне правопорушення був упереджений під час спілкування та при направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість працівника поліції Готри Е. М. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході її розгляду.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2. 5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які наявні у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 відмовився пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в закладі охорони здоров`я. Тому, доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які беззаперечно можуть слугувати підставою для висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими, відтак апеляційним судом такі відхиляються.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення, відеозаписом, що міститься на DVD диску, що у своїй сукупності повністю підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд розцінює критично твердження апелянта про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 . Відхиляючи ці доводи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про зміст протоколу про адміністративне правопорушення, окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що вказані особи були обізнані з тим, що справа розглядається в Ужгородському міськрайонному суді, про що свідчать подані адвокаткою Кузьма К.І. до місцевого суду такі процесуальні документи: заява про ознайомлення з матеріалами справи від 31.08.2021 (а. с. 10), клопотання про виклик до суду інспекторів поліції від 13.09.2021 (а. с. 19), клопотання про направлення матеріалів справи на доопрацювання від 28.09.2021 (а. с. 20-24). При цьому з матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився до місцевого суду. На переконання апеляційного суду, право на захист ОСОБА_1 не було порушено. Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що місцевим судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, суд, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей вважає, що своїми правами він скористався на власний розсуд. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.
Дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №283694, на предмет відповідності приписам статті 256 КУпАП, апеляційний суд не вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, оформлений відносно ОСОБА_1 не може бути належним доказом у справі, позаяк він містить скорочення, що є недопустимим, оскільки вони є надуманими і такими, що свого підтвердження не знайшли.
З вищевказаних підстав апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта і про те, що поліцейські, всупереч вимогам Інструкції не вказали у протоколі на підставі яких ознак у ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено стан наркотичного сп`яніння. Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 за порушення ним вимог п. 2.5 ПДР, чітко вказано, що 08.07.2021, о 03 год 31 хв, у м. Ужгород, по вул. Чорновола, 13, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda SuperB», н. з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, зміна кольору обличчя. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився, що зафіксовано за відеозаписі.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи наявний диск відеофіксації правопорушення, однак відеозапис не є безперервним, тому він також не може бути доказом у справі, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Так, на відеозаписі, який міститься на DVD - диску у хронологічній послідовності зафіксовані обставини події за участі ОСОБА_1 , зокрема: зупинивши транспортний засіб марки «Skoda SuperB», н. з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 поліцейські, виявивши у останнього очевидні ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей, що не реагують на світло), запропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак, вказану пропозицію ОСОБА_1 відхилив, під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП скарг, заперечень чи зауважень не висловлював.
Досліджений судом відеозапис відтворює фактичні обставини події, які мають істотне значення для розгляду справи, позаяк відеоматеріал інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить відомості про обставини, які мають значення для розгляду справи і прийняття процесуального рішення.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, у матеріалах справи немає інших доказів про те, що на відеозаписі імовірно зображений не ОСОБА_1 , а інша особа, на зазначене не посилалась сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
Не бере до уваги апеляційний суд твердження апелянта і про те, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , оскільки постанова серії ДП18 №762332, за якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2021, - скасована, а провадження у справі закрито. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою, на вимогу поліцейського, огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вищезазначеному судовому рішенні жодним чином не спростовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що має значення для кваліфікації його дій за диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керуванням транспортним засобом ОСОБА_2 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не оспорюється.
Відхиляє апеляційний суд твердження апелянта про те, що місцевий суд не вирішив клопотання сторони захисту про виклик до суду на допит працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився до місцевого суду на розгляд справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені під час розгляду апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог п. 2. 5 ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення на підставі ст. ст. 33 - 35 КУпАП накладено на нього у межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, у зв`язку з чим, визнається таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Апеляційний суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 не виконав законну вимогу працівників поліції пройти освідування на визначення стану наркотичного сп`яніння, не виникає.
Апеляційний суд також бере до уваги правову позицію, викладену у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, де Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно зі встановленими нормами закону.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН