Справа № 331/4182/23
Провадження № 3/331/1530/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Клименко Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла із Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Домниця Котовського району Одеської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 444936 від 14.06.2023 року слідує, що 13 червня 2023 року, о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , порушуючи вимоги ч. 2 ст. 150 СК України, не виконувала обов`язки щодо виховання свого сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким не здійснювала контроль, в результаті чого син розлив на себе хімічну речовину «Кріт» та отримав хімічні опіки.

Такі дії ОСОБА_1 за вищевказаним протоколом кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнала та пояснила суду, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 13.06.2023 року, приблизно о 16-30 годині, перебуваючи разом із сином вдома, вона вийшла до ванної кімнати, залишивши його у кімнаті, де він грався іграшками. Приблизно через дві хвилини вона почула дитячий плач і, повернувшись із ванної кімнати, вона виявила свою дитину на кухні, де поряд з ним знаходилась пляшка з хімічною речовиною «Кріт», яка була неповністю закрита, тому вона здогадалась що син розлив на себе хімічну речовину. Після того, як вона виявила на ніжці дитини почервоніння, вона одразу зателефонувала до швидкої медичної допомоги. На даний час з дитиною все гаразд, опіки загоїлись. Просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не свідчать про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен перевірити чи правильно складений протокол про адміністративне правопорушення та матеріали, додані до нього, а під час судового розгляду зобов`язаний з`ясувати питання, передбачені ст. 280 КУпАП: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає у разі саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах дії, бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, на яку йдеться посилання в протоколі, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Так, у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагандують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 13 червня 2023 року, о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою проживання, не виконувала обов`язки щодо виховання свого сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким не здійснювала контроль, в результаті чого син розлив на себе хімічну речовину «Кріт» та отримав хімічні опіки

Проте, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які неправомірні діяння з боку ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, вказують саме на її ухилення від батьківських обов`язків.

Із пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні,слідує, що в той час коли вона на 2 хвилини залишила свого малолітнього сина ОСОБА_3 в кімнаті, він перемістився до кухні, достав із шухляди хімічну речовину та розлив її, у зв`язку з чим вона звернулась за допомогою до лікарів.

Заматеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_1 не належним чином опікується сином, не приділяє уваги вихованню і розвитку сина та його матеріальному забезпеченню.

Звертаючись до змісту складеного відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу, слід констатувати відсутність необхідних складових ознак, притаманних ч. 1ст. 184 КУпАП. Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія у розумінні ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо відсутності усіх складових ознак адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 184 КУпАП, слід визнати такими, що заслуговують на увагу.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не може бути беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки встановлено, що матеріали справи не містять доказів не виконання ОСОБА_1 обов`язків щодо виховання малолітнього сина.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП не підтверджена наявними доказами безсумнівно, а інших доказів, які б вказували на наявність в діях останньої ознак адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять, тому провадження в справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 252, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 7 КУпАП.

Суддя Л.В. Клименко