Справа № 346/4294/23
Провадження № 3/346/2196/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Коршів, Коломийського району, Івано-Франківської області, українки, громадянки України, працюючої в Коршівській АЗ ПСМ, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №992474, 13.07.2023р. близько 16:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно висловлювала образи в сторону свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з нею в АДРЕСА_1 , чим спричинила психологічне насильство.

28.08.2023р. захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. В ньому зазначив, що ОСОБА_1 не являється кривдником по відношенню до свого колишнього чоловіка, складені відносно неї адміністративні матеріали є безпідставними, винесений терміновий заборонний припис незаконним, а зібрані у справі докази не підтверджують вину ОСОБА_1 поза розумним сумнівом. В зв`язку з цим, просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний, однак вони й надалі проживають в спільному будинку. Разом з ними також проживає їхня повнолітня донька з онуком. На теперішній час спір між ними щодо поділу спільного житла знаходиться на розгляді в суді. На цьому ґрунті між ними періодично виникають конфлікти та суперечки. В черговий раз такі події мали місце 13.07.2023р., але донька в їхній спір не втручалась та ніяких образ батькові не виказувала, а тому зазначені в письмових поясненнях ОСОБА_2 обставини щодо висловлювань в його сторону нецензурних слів донькою, не відповідають дійсності. Навпаки, саме донька 13.07.2023р. зателефонувала на гарячу лінію і повідомила про вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо неї, її сина та матері. Цього ж дня ОСОБА_2 було видано терміновий заборонний припис. Разом зі своїм захисником підтримали клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

В якості доказів до матеріалів справи було долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 992474, в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 в яких зазначено, що його колишня дружина ОСОБА_1 вчиняє стабільний психологічний тиск, ображає, виражається нецензурною лексикою, принижує честь і гідність.

- письмові пояснення ОСОБА_2 згідно яких 13.07.2023р. його колишня дружина з спільною донькою ОСОБА_4 близько 16:00 год, коли він прийшов додому, почали його ображати словами і агресивними діями, провокувати його на конфлікт. Вчиняють такі дії систематично, а потім викликають наряд поліції і маніпулюють працівниками поліції та надають неправдиві свідчення.

- форма оцінки ризиків вчинення до машнього насильства від 13.07.2023,

- терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 , виданий 13.07.2023р. у зв`язку з скоєнням нею домашнього насильства.

Інших доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши вказані докази, суд вважає, що вони в своїй сукупності, об`єктивно та поза межами розумного сумніву не доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виходячи з наступного.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

В матеріалах справи наявна заповнена форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, з якої слідує, що по всіх питаннях щодо можливого застосування ОСОБА_1 , як кривдником, фізичного насильства, зброї до постраждалої особи, погроз її застосування, а також інших ризикованих дій відповідь негативна, а тому терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 виданий безпідставно і до уваги суду не приймається.

З письмових пояснень потерпілого слідує, що протиправні дії відносно нього були вчинені колишньою дружиною та донькою. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення було складено лише відносно ОСОБА_1 , а відносно доньки адміністративні матеріали не складались, письмові пояснення від цих осіб не відбирались, їхня позиція та бачення ситуації працівниками поліції не з`ясовувалась.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в даній справі ґрунтується лише на тих письмових доказах, які були складені працівниками поліції на основі пояснень потерпілого. При цьому, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності обставини вчинення нею правопорушення заперечуються. Отже, судом виявлені прямі протиріччя між позиціями та поясненнями ОСОБА_1 , як правопорушника, і ОСОБА_2 , як потерпілого, усунення яких не передбачається можливим, оскільки жодна із позицій додатковими доказами не підтверджується.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в сукупності з поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що наведені обставини свідчать про виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побутового конфлікту, який виник не внаслідок умисного бажання ОСОБА_1 порушити права потерпілого, не призвів до заподіяння йому шкоди і роль ОСОБА_1 , як сторони конфлікту, не була домінантною. Відтак, відсутність вказаних ознак свідчить про те, що вказану ситуацію не можна розцінювати, як домашнє насильство, в якому ОСОБА_1 є кривдником, а ОСОБА_2 потерпілим.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Таким чином, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

керуючись ст. ст. 33, 40-1, 173-2, 221, 247, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Третьякова І. В.