КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/7125/22Головуючий у І інстанції: Фролова І.В.
Провадження №33/824/3591/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шейбута Д.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Шейбут Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що з відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу, вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого засвідчив відсутність вмісту алкоголю в його організмі.

Крім цього, за доводами захисника, наявний в матеріалах справи відеозапис є неповним, оскільки розпочинається не з моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем, а також законних підстав для зупинки.

Також захисник вважає, що працівниками поліції не дотриманні положення статті 268 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не була забезпечена можливість скористатись послугами перекладача, так як він в достатній мірі не володіє державною мовою, та послугами адвоката.

Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що є порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За результатами апеляційного перегляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також у поданій апеляційній скарзі захисник порушує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату судового засідання, а копія оскаржуваної постанови йому не надсилалась. 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 виїхав за межі України, а про прийняте судом рішення дізнався лише після накладення арешту на його банківські рахунки. Після ознайомлення 26.05.2023 року із оскаржуваною постановою в Єдиному реєстрі судових рішень, ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою, після чого захисник подав апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи. З цих підстав суд задовольняє клопотання захисника Шейбута Д.В. та поновлює строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Шейбута Д.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши викладені у ній доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 18 січня 2022 року о 23 год. керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Хрещатик, 10 в місті Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частині 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За оскаржуваною постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він в установленому судом місці та час керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився.

Викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються відеозаписом з місця події, який міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від його проходження.

Всупереч доводам захисника, із дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров`я, де лікарем - наркологом запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгера. Під час проходження огляду лікар здійснив контрольний (попередній) забір повітря в прилад, результат якого показав нульові результати вмісту алкоголю. При цьому ОСОБА_1 відповів, що це його результат та відмовився в подальшому продувати в газоаналізатор. На неодноразові вимоги лікаря пройти огляд ОСОБА_1 ухилявся, вважаючи, що він його вже пройшов.

Таким чином на переконання суду апеляційної інстанції, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав відсутність вмісту алкоголю в його організмі, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Оскільки ОСОБА_1 в порушення п.2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника про те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , не є предметом розгляду даного провадження. При цьому, апелянтом не надано доказів того, що такі дії працівників поліції визнані незаконними.

Не відповідають фактичним обставинам провадження і доводи захисника щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в зазначеному в протоколі місці та час, оскільки, як вбачається з відеозапису, останній під час спілкування з працівниками поліції не заперечував, що він є водієм даного транспортного засобу та здійснював ним керування.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було забезпечено право скористатись послугами перекладача та захисника, суд апеляційної інстанції враховує, що з наявного в матеріалах провадження відеоматеріалу слідує, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснювались його права, передбачені ст.268 КУпАП. Під час спілкування з працівниками поліції та лікарем останній не висловлював вимогу скористатись правом на адвоката чи перекладача. При цьому, він в повній мірі розумів поставлені йому питання та давав на них відповіді. Суд також враховує, що ОСОБА_1 є громадянином України.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає порушення працівниками поліції права ОСОБА_1 на захист, як про це стверджує апелянт.

Апеляційні доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд в медичній установі є необґрунтованими, оскільки працівниками поліції складено направлення на проведення огляду особи в закладі охорони здоров`я, на підставі якого в подальшому проводився огляд ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає захисник у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Шейбута Д.В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз