Справа №585/3384/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/819/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мамая А.С., розглянувши, у режимі відеоконференції, у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мамая А.С. на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, строк відбування якого рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами за те, що 10 серпня 2023 року, о 21 год. 08 хв. в Роменському районі, с. Овлаші, по вул. Роменській, він, керуючи транспортним засобом Форд Сієра д.н.з. НОМЕР_2 , перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в встановленому законом порядку із застосуванням приладу AlcotestDrager 6820, результат 3,20 Проміле, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з таким судовим рішенням захисник особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Мамай А.С., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану постанову судді суду першої інстанції та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суддя суду першої інстанції, окрім штрафу, також призначив покарання у вигляді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, строк відбування якого рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про те, що ОСОБА_1 має діюче посвідчення водія на право керування відповідною категорією транспортних засобів і направляючи матеріали справи до суду, правоохоронні органи не надали довідки чи іншого документу з інформацією, яка б це підтверджувала. Оскільки цей факт жодним чином не доведений, він, як захисник, у суді наполягав на тому, що санкція статті ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути застосована лише у вигляді штрафу, без позбавлення відповідного права, на що уваги звернуто не було і як результат, ОСОБА_1 було призначено стягнення, яке законним вважати підстави відсутні.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що строк стягнення у вигляді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік слід рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування, однак, ст. 321 КУпАП не передбачає такого порядку обрахунку стягнення у такому вигляді, такий порядок передбачений лише щодо судноводіїв та осіб, що порушили правила полювання. При цьому, відповідно до ст. 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою.Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 КУпАП, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, як вказує апелянт, строк стягнення у вигляді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів починається з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили, а не з моменту вилучення посвідчення, факт наявності якого у даній справі взагалі не доведено.

Крім того, апелянт вказує і на те, що працівниками поліції було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх прав України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки в акті огляду на стан сп`яніння вказані такі ознаки, як запах з порожнини рота, а який - не вказано, млява мова, нестійка хода, проте, жодну із вказаних ознак чинне законодавство не визначає як ознаку алкогольного сп`яніння, що б дозволяло поліцейському висловити законну вимогу до водія пройти огляд на стан сп`яніння, на що суддя, також, уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про правомірність процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Також, апелянт зазначає і про те, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поліцейський двічі пропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, і двічі останній відмовився, замість нього згоду на проходження такого огляду надала інша особа, що чинним КУпАП не передбачено, тобто, поліцейський не мав права проводити огляд на стан сп`яніння на місці і мав запропонувати пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я і, якщо б, особа знову відмовилась від такого огляду, скласти протокол за відмову від проходження огляду, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що при проходженні огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, розпаковувався і використовувався саме новий муштук для газоаналізатора Драгер, що здійснювався контрольний забір повітря, щоб перевірити правильність роботи пристрою і виключити можливість отримання некоректних даних. Таким чином, результати такого огляду мають бути поставлені під обґрунтований сумнів.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення відеозапис жодним чином не ідентифіковано і не зазначено, при тому, що на самому основному відеозаписі міститься дата 01/01/2014 в той час як інкриміновані події, за версією обвинувачення, сталися 10 серпня 2023 року. Крім того, самі відеозаписи не є суцільними, мають фрагментарний характер і не дають розуміння повної картини події, починаючи з моменту фіксації керування особою транспортним засобом і до моменту складення протоколу, що вказує на те, що даний доказ є недопустимим доказом.

Також, апелянт зазначає, що з врахуванням того, що поліцейським було відомо про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, вони зобов`язані були вирішити питання про те, чи не виконує вказана особа під час інкримінованих подій обов`язки військової служби. Відтак, для вирішення цього питання співробітники поліції, в будь-якому випадку, зобов`язані були залучити посадову особу, уповноважену на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яка має відповідні режими допуску до військової інформації з обмеженим доступом, проте, цього не зробили.

Апелянт вважає, що неврахування при розгляді даної справи вказаних обставин свідчить про те, що вважати рішення судді суду першої інстанції, яким ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП законним та обґрунтованим, підстави відсутні.

Заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мамая А.С., який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали даної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Так як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення було встановлено суддею з врахуванням зібраних у справі доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№007808 від 10 серпня 2023 року, результату Alcotest 6820 Drager від 10 серпня 2023 року 21:12 год., прилад ARKL 2589, прилад № ARHJ 0229, тест №878, результат якого 3,20 проміле, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортів помічника чергового Роменського РВП ГУНП в Сумській області та інспектора Роменського РВП ГУНП, а також відеозапису, який було долучено до матеріалів справи працівниками поліції.

Зазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і ставити під сумнів їх належність та допустимість у апеляційного суду підстави відсутні.

Крім того, під час розгляду справи був допитаний і сам ОСОБА_1 , який в одному з судових засідань вказував на те, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає, з протоколом, який було складено працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП згоден, однак може сплатити лише штраф, без позбавлення права керування транспортним засобом, зазначаючи, що водійське посвідчення йому потрібно.

При цьому, суддя роз`яснив ОСОБА_1 , що за таких обставин, він буде визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає обов`язкове позбавлення водійського посвідчення, на що останній зазначив, що у такому разі, він вину не визнає, пояснив, що їхав з дружиною на двох автомобілях, його автомобіль зламався і вони намагалися причепити трос, щоб дружина його тягла але вона не змогла. Так як два троси обірвались, він був злий та випив, а потім приїхали працівники поліції.

Також, в судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 - інспектор СРПП Роменського РВП, який складав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення.

У своїх пояснення даний свідок вказував на те, що у той день вони здійснювали патрулювання на автомобілі, в темну пору доби, та помітили, що транспортний засіб їде з вимкненим світлом і працює аварійна сигналізація. Вказаний транспортний засіб був зупинений і в ході спілкування, з подієм, яким, як було встановлено, був ОСОБА_1 , виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Водій продув у прилад, який показав позитивну пробу, а на пропозицію проїхати до медичного закладу, їхати не захотів, після чого і був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, свідок зазначав, що у водія вони виявили такі ознаки сп`яніння - неприродна поведінка та забарвлення обличчя, запах алкоголю, а також у нього «заплітався язик».

Такі пояснення свідка, в повному обсязі узгоджуються з наявним в матеріалах справи відеозаписом, який, в порядку даної справи до апеляційного розгляду, було проглянуто і апеляційним судом.

На спростовування доводів апелянта, вказаним відеозаписом підтверджується те, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа, погодився на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, пройшов його і щодо результату 3,20 Проміле не заперечував та під сумнів його не ставив.

Що стосується доводів апелянта про відсутність доказів на підтвердження того, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, використовувався саме новий мундштук для газоаналізатора Драгер, що здійснювався контрольний забір повітря, щоб перевірити правильність роботи пристрою, то вони є безпідставними з врахуванням того, що показаннями свідка ОСОБА_2 , які нічим не спростовані, підтверджується те, що прилад був повірений, мундштук був запечатаний, а контрольний забір повітря не робили, оскільки це не передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх прав України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаним відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 до продуття приладу сам зазначив, що проба буде позитивна і не заперечував, що перебуває у стані сп`яніння та просив за це вибачення у поліцейських.

Що стосується посилань апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відеозапис жодним чином не ідентифіковано і на ньому міститься дата 01/01/2014, то апеляційний суд зауважує, що дійсно зазначені обставини підтверджуються вказаним відеозаписом, проте, таке неспівпадіння з подіями, які фактично сталися 10 серпня 2023 року, свідчить лише про технічне не налаштування відеофіксації і не є підставою для висновку щодо її спотворення чи фальсифікації.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що як вбачаєтьсязі змісту оскаржуваної постанови, предметом розгляду судді суду першої інстанції були доводи захисника Мамая А.С., на які він посилається і в апеляційній скарзі,з приводу того, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, поліцейські зобов`язані були, однак не зробили, залучити посадову особу ВСП, яким була надана належна правова оцінка з зазначенням того, що жодних підстав для повідомлення Військової служби правопорядку у Збройних силах України про те, що зупинено автомобіль, водій якого є військовослужбовець та перебуває у стані алкогольного сп`яніння,у поліцейських не було, з врахуванням відеозапису, на якому зафіксовано, що водій перебуває у цивільному одязі, чіткого не вказує, що є військовослужбовцем ЗСУ, у протоколі зазначено, що він не працює, і факт того, що останній є військовослужбовцем було встановлено лише у судовому засіданні і лише зі слів ОСОБА_1 та його захисника,а документально не підтверджено.

Також, суддя надав вірну правову оцінку і тим доводам захисника, про які він, також, зазначає в апеляційній скарзі, щодо відсутності водійського посвідчення у ОСОБА_1 , з посиланням на дані протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що під час зупинки особу водія було встановлено саме з огляду водійського посвідчення серії НОМЕР_3 .

Таким чином, на спростовування доводів апелянта, апеляційний суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення було встановлено суддею за результатом повного та всебічного розгляду справи, доводів, за яких можливо було б дійти висновку про відсутність у діях останнього ознак вказаного правопорушення, щоб слугувало підставою для закриття провадження, апелянтом не наведено, таких обставин під час апеляційного розгляду не встановлено, як і не встановлено обставин, за яких оскаржуване рішення підлягало б до скасування.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 було накладено суддею в межах санкції вказаної статті, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, ступеня його вини, передбачає виключно штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рікі є безальтернативним.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суддя, при накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, безпідставно зазначив про те, що строк відбування стягнення у виді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік слід рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування, оскільки нормами КУпАП такого обрахунку строку стягнення для водіїв транспортних засобів не передбачено, на що слушно посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, у ст. 317-1 КУпАП, якою визначено порядок виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом, зазначено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою.Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 КУпАП, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Мамая А.С. в цій частині є обгрунтованою та підлягає задоволенню, а постанова судді суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з її резолютивної частини посилань на те, що «строк відбування якого рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування».

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мамая А.С. - задовольнити частково.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, строк відбування якого рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови вказівку - «строк відбування якого рахувати з дня фактичного вилучення посвідчення на право керування».

В іншій частині постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.