Номер провадження: 33/813/1403/23
Номер справи місцевого суду: 521/7498/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Вінжановської К.С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Беженар Євгенії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №044156 від 25 лютого 2023 року зазначено, що 25 лютого 2023 року о 19 годині 52 хвилин у м. Херсон по вул. Сенявіна 49А водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «КІА К5», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager 7310», а також у найближчому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №044156 від 25 лютого 2023 року, відеозаписами з бодікамери №470075 та №474148 та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 лютого 2023 року. Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення та його наслідки, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортним засобом.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що на думку скаржника суд першої інстанції не встановив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом із належних, допустимих та достатніх доказів, а лише обмежився відповіддю ОСОБА_1 , що він направлявся додому. Також посилаючись на положення статті 35 ЗУ «Про національну поліцію» вважав, що визначено вичерпний перелік випадків, коли поліцейський може зупинити транспортний засіб, всі інші причини зупинки автомобіля незаконні. В матеріалах даної справи відсутні докази зупинення ОСОБА_1 у зв?язку з порушенням ПДР України, що на думку скаржника, додатково підтверджує той факт, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а знаходився в салоні автомобіля та вживав їжу. Скаржник вважав, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. Як було зазначено під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом марки КІА А5 д/н НОМЕР_1 , а знаходився в салоні припаркованого автомобіля, де їв та пив каву. Із дослідженого відеозапису з портативного відеореєстратора наданого до суду разом з протоколом серії АДД № 044156 від 25 лютого 2023 року вбачається, що працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля КІА К5 д/н НОМЕР_1 , при цьому двигун автомобіля був вимкнений. Більш того, при перегляді відео вбачається, що ОСОБА_2 дістав із автомобіля хот-дог та їв його. Таким чином, в матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б вказували на сам факт керування ОСОБА_1 транспортним КІА А5 д/н НОМЕР_1 . Інших доказів, які б підтверджували обставини зазначені в протоколі матеріали справи не містять. Також скаржник ввжає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Так, із наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що на хвилинах 02.20, 03.12, 08.20, 08.30 працівник поліції каже «не можу зрозуміти звідки іде запах», «я не знаю», «запах, але я не знаю звідки». ОСОБА_1 пояснив, що працює маляром на станції технічного обслуговування автомобілів, на даний час ремонтує автомобілі для ЗСУ, ДСНС та інших правоохоронних та військових формувань. Від нього може бути запах розчинника краски, так як весь день знаходиться в боксі для покраски автомобілів. На підтвердження вищевказаних доводів, захисником була надана Подяка від підрозділу ДСНС в Херсонській області. Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи, вважаємо, що при складані протоколу співробітниками поліції були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , а також проігноровані вимоги чинного процесуального законодавства України, яке застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, і міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, внаслідок чого судове рішення прийнято з порушення судом першої інстанції норм процесуального права, без належних, допустимих та достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання. В судове засідання зявилась адвокат Беженар Е.О. надала суду пояснення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши адвоката Беженар Е.О., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №044156 від 25 лютого 2023 року у якому зазначено, що 25 лютого 2023 року о 19 годині 52 хвилин у м. Херсон по вул. Сенявіна 49А водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «КІА К5», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager 7310», а також у найближчому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. .

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції клопотань представника, особи що притягається до адміністративної відповідальності, яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Судом першої вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена та підтверджується наступними доказами.

Протоколом серії ААД №044156 від 25 лютого 2023 року, відеозаписами з бодікамери №470075 та №474148 (а.с.6) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 лютого 2023 року (а.с.3) .

При дослідженні вказаного відеозапису вбачається, що 25 лютого 2023 року о 19 годині 52 хвилин у м. Херсон водій ОСОБА_1 , виходить з водійського сидіння транспортного засобу «КІА К5», номерний знак НОМЕР_1 , у якого увімкнені аварійні світлові покажчики сигналу. На запитання поліцейського «куди направляєтесь», останній відповів «додому».

В подальшому поліцейським було запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що підтверджує правомірність складення відносно нього протоколу серії ААД №044156 від 25 лютого 2023 року.

Крім того, поліцейський пояснює, що водій був зупинений на підставі п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

На відеозаписі вбачається, як ОСОБА_1 підтверджує факт керування ним транспортним засобом, а саме, що він виїжджав з АЗС «ОККО».

Окрім того, разом з протоколом було надано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25 лютого 2023 року, в якому зазначено, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння не проводився, оскільки водій відмовився від проходження даного огляду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що поліцейські належним чином роз`яснили і повідомили зміст та фабулу правопорушення, місце судового розгляду, про що особа і ставить підпис.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 . Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції належним чином не встановив факту керування ОСОБА_1 , а обмежився відповіддю адресованою поліцейським, що він направляється до дому, суд апеляційної інстанції виходячи з досліджених матеріалів справи вбачає, що такий довід є належним чином необґрунтований та має суперечливе значення, яке апеляційним судом сприймається, як уникнення відповідальності від вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім того під час відеозапису та в протоколі ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та відмовии від проходження огляду на стан спяніння .

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що у поліцейських не було законних підстав в порядку ст. 35 ЗУ Про національну поліцію для зупинки транспортного засобу, апеляційним судом сприймається з суперечливим характером пояснень апелянта, де скаржник взагалі заперечує керування транспортним засобом, є таким, що необґрунтований належним чином, а також спростовуються сукупністю доказів у справі наданими поліцейськими.

Щодо доводу апеляційної скарги, про те що належний транспортний засіб ОСОБА_1 перебував у статичному полеженні без ознак руху, містить суперечливий характер у сукупності з іншими доводами апеляційної скарги, спростовується відеозаписом та належними доказами у справі, підтвердженням самого ОСОБА_1 , що він рухався у напрямку свого місця мешкання з заправки.

Щодо доводу стосовно того, що протокол про вчиненне адміністративне правопорушення ОСОБА_1 серії ААД №044156 від 25.02.2023 року не є доказом сам по собі, спростовано матеріалами справи, якими в сукупності із згаданим протоколом доказаує винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушеня.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, апеляційний суд зазначає, що вони викладені на припущеннях скаржника та належними доказами необґрунтовуються, до того ж, як скаржник сам підтверджує факт відмови від проходження процедури на встановлення його стану сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зведенні до цитування правових позиції ВС, ЄСПЛ, положень Конвенції з прав людини, Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України, але ж скаржником такі положення трактуються виходячи з його суб`єктивного ставлення до вирішення питання, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та визнаються апеляційним судом такими, що направленні невизнання своєї вини ОСОБА_1 і не погодженням з законною позицією суду, що наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суддя дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунт

Суд наголошує, що для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 15 серпня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький