Справа № 349/1456/22
Провадження № 33/4808/59/23
Категорія сь.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Романківа І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; а також стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 27 жовтня 2022 року приблизно о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Рогатині по вул. Галицькій з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів, не дотримався безпечного інтервалу та зіткнувся з автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив 13.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Романків І.М., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що направлення водія ОСОБА_1 для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів є неправомірним, оскільки не було підстав для проведення такого огляду та не було зазначено ознак сп`яніння під час пропозиції пройти огляд.

Апелянт вказує на недопустимість як доказу долученого до матеріалів провадження відеозапису з огляду на те, що відповідне посилання на технічний засіб в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє, та, в порушення вимог закону, відеозапис не є безперервним не охоплює усього часу виконання поліцейськими службових обов`язків в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На думку апелянта, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови зайняв упереджену, непослідовну та необ`єктивну позицію, оскільки суд у повній мірі проігнорував доводи захисника, не навів жодних мотивів та обґрунтування щодо неврахування доводів захисника, та послався на докази, які поза всяким сумнівом, не можуть вважатись належними та допустимими, оскільки отримані не в порушення встановленого законом порядку.

Апелянт, посилаючись на приписи ст. 62 Конституції України, наголошує, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романківа І.М. не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Разом з тим, 14.03.2022 року від захисника адвоката Романківа І.М. надійшла заява в який він просить розглянути апеляційну скаргу без його участі та без участі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи апелянта та захисника ОСОБА_1 адвоката Романківа І.М., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд здійснює розгляд адміністративного провадження в межах доводів апеляційної скарги.

Апелянт не оскаржує постанову суду в частинні притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. Відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та, з урахуванням приписів ст. 36 КУпАП, призначив йому справедливе стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч. 1 ст. 130 КУпАП), яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984, та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю правових підстав для закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема: даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110336 від 27.10.2022 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 24), та Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110305 від 27.10.2022 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27.10.2022 (а.с. 5), де зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені в ОСОБА_1 , а також те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу; даними Направлення на огляд водія транспортного засобу в КНМП «Рогатинська ЦРЛ» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 27.10.2022 (а.с. 6), в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі; даними відеозаписів, на яких зафіксовано як ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі; даними Схеми місця ДТП (а.с. 28), на якій позначено розміщення транспортних засобів після ДТП та зазначено їхні пошкодження, іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом під час розгляду справи.

Зі змісту апеляційної скарги захисника особи, яка притягається до відповідальності, адвоката Романківа І.М., вбачається, що апелянт переконаний у відсутності в матеріалах провадження належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 . Вважає, що відсутні підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки направлення для проведення огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння є неправомірним, а відеозапис, долучений до матеріалів провадження, неналежним та недопустимим доказом, поліцейськими порушено порядок фіксації адміністративного правопорушення, а судом першої інстанції при ухваленні постанови допущено упередженість.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи захисника-адвоката Романківа І.М. перевірялись судом першої інстанції під час розгляду справи, їм надано правову оцінку та зроблено обґрунтований висновок про наявність достатніх належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Разом з тим, під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_3 у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та досліджено відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Для прийняття відповідного процесуального рішення апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду, перевіряючи доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що поліцейськими порушено порядок фіксації адміністративного правопорушення, а суд першої інстанції зіслався на неналежні та недопустимі докази з огляду на наступне.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протоколи про адміністративні правопорушення від 27.10.2022 щодо ОСОБА_1 та надав їм належну правову оцінку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110305 від 27.10.2022, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 27 жовтня 2022 року приблизно о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Рогатині по вул. Галицькій з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів, не дотримався безпечного інтервалу та зіткнувся з автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив 13.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.

Зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження. Так, даними оглянутого відеозапису підтверджено, що ОСОБА_1 працівником поліції було роз`яснено його права, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, озвучено правові підстави пропозиції пройти огляд в зв`язку з ДТП та наявністю в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зачитано зміст протоколу та висунутого обвинувачення, запропоновано ОСОБА_1 підписати та отримати копію протоколу. Однак, як вбачається з оглянутого відеозапису, процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 не відповідала обстановці (відсторонено, заторможено реагував, нечітко розмовляв, порушена координація, ін..), від підпису та отримання копії протоколу останній відмовився.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП №4 (м. Рогатин) молодшим лейтенантом поліції Торбин В.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.

Від ознайомлення зі змістом протоколів під підпис, надання письмових пояснень та отримання їх копій ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними оглянутих апеляційним судом долучених до матеріалів провадження відеозапису (а.с. 8). Однак даними указаних відеозаписів поза розумним сумнівом підтверджено, що ОСОБА_1 знайомився зі змістом протоколів, з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з інформацією про розгляд справи в Рогатинському суді.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . До матеріалів провадження долучено їх письмові пояснення. Крім того, присутність свідків на місці події та відмова ОСОБА_1 в присутності указаних свідків знайшли своє документарне підтвердження згідно даних оглянутого відеозапису.

ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень і факт відмови, зафіксований в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується оглянутим відеозаписом.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

З оглянутих відеозаписів вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було: події відбувались в присутності свідків, працівники поліції діяли в межах службових повноважень незаконного тиску, примушувань до надання пояснень, тощо не було. Відтак процесуальна поведінка ОСОБА_1 , який візуально поводився як особа в стані сп`яніння, не відповідала обстановці ОСОБА_1 скористався правом не свідчити проти себе на власний розсуд і, за обставин (ДТП, підозра в керуванні ТЗ з ознаками алкогольного сп`яніння, ін..), які, на переконання апеляційного суду, чітко вимагали його письмових пояснень, відмовився від їх надання.

Протокол про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зміст висунутих обвинувачень було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження, в тому числі даними оглянутих відеозаписів.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд, враховуючи, що 27.10.2022 ОСОБА_1 вчинив ДТП (апелянт не оскаржує постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП), керуючи транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування (а.с. 9) та перебуваючи в стані з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що вбачається з оглянутого відеозапису (а.с. 8), відхиляє доводи апелянта з приводу того, що поліцейськими порушено порядок фіксації адміністративного правопорушення з огляду на наявні в матеріалах провадження всі необхідні документарні дані (відповідні протоколи, письмові пояснення, схеми місця ДТП, рапорти, тощо).

Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, відхиляє доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу долученого до матеріалів провадження відеозапису з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку (долучений до матеріалів адміністративного провадження працівниками поліції) та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 , в т.ч. і факт відмови останнього від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ним повністю підтверджується факт ДТП за участі водія ОСОБА_1 , присутність свідків на місці події (усні пояснення яких повністю узгоджуються з викладеним у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи), відмову останнього від огляду на стан сп`яніння в присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер» та в спеціалізованому медзакладі, ознайомлення ОСОБА_1 з його правами та зі змістом протоколу, в тому числі і з висунутим обвинуваченням, та однозначна відмова від підпису протоколу, надання письмових пояснень та отримання копій протоколу (а.с. 8).

На переконання апеляційного суду, даними матеріалів провадження та оглянутого відеозапису нагрудних камер працівників поліції доведено, що ОСОБА_1 27.10.2022 вчинив ДТП, виявляв очевидні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова, порушена координація рухів, процесуальна поведінка, що не відповідала обстановці, ін..), що поза розумним сумнівом давало правові підстави працівникам поліції для проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та пропозиції пройти такий огляд у відповідному медичному закладі.

Відтак доводи апелянта з приводу того, що направлення для проведення огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння є неправомірним, голослівне, необґрунтоване та спростоване даними, що містяться в матеріалах провадження.

Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 27.10.2022 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції вбачається, що саме водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Відеозаписом зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження відповідного огляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказаний відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Невнесення даних відеореєстратора (номеру) до Протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за встановлених судом фактичних обставин (належним чином оформлених адміністративних матеріалів щодо ДТП за участю ОСОБА_1 , керування ним ТЗ без полісу страхування та відмова від огляду на стан сп`яніння) не є, на думку апеляційного суду, істотним порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Відтак, правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд неодноразово наголошував, що порушення приписів п. 2.5 ПДР тягне за собою адміністративну відповідальність, яка встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним в стані сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За приписами ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі не звільняє від відповідальності, оскільки за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння були ДТП та виявлені працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

З урахуванням вищенаведеного, саме за невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України (відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Романківа І.М., щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу та події правопорушень, що поставлені ОСОБА_1 у вину, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інтонації відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив ДТП та на законну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду, чим порушив вимоги ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи характер вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вірно призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови, що переглядається, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Романківа І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв