Постанова

Іменем України

05 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №33/824/3948/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю захисника ОСОБА_1 - Малюги Вадима Миколайовича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Малюги Вадима Миколайовича

на постанову Вишгородського районного суду Київської області

в складі судді Дьоміної О. П.

від 17 липня 2023 року

у справі №363/1801/23 Вишгородського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

29 січня 2023 року старшим сержантом поліції Щегловим М. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №079662 про те, що громадянин ОСОБА_2 , 29.01.2023, о 10 год. 45 хв., на вул. Київська, 1А, с. Демидів, Київської області, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння.

В протоколі зазначено, що водій від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у Вишгородській ЦРЛ відмовився присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також зазначено свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того вказано, що до протоколу додається пояснення свідків, акт огляду, відео з бодікамери, направлення.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції проігнорував його доводи про те, що у день складання протоколу постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023, за ч. 1 ст. 130 КУпАП не набрала законної сили, оскільки була оскаржена 23.01.2023, відтак були відсутні підстави складати протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вказав, що суд не звернув уваги на те, що відеозапис є неповним та не відображає всієї події, що мала місце під час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції.

Вважав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17.07.2023 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Малюги В. М.надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Крім того, пояснив, що оскільки постанова суду, якою ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не набрала законної сили, у поліцейських були відсутні підстави складати протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП, натомість мали скласти саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_1 - Малюги В. М., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З протоколу також вбачається, що його складено за порушенням ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР, тобто відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Також у відповідній графі за якою передбачено відповідальність зазначено ч. 2 ст. 130 КУпАП, що свідчить про повторність протягом року однорідного правопорушення.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що постановою Київського апеляційного суду від 16.02.2023 залишено без змін постанову суду першої інстанції від 16.01.2023, що підтверджує факт повторного вчинення ОСОБА_1 порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною другою ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що постанова суду першої інстанції не набрала законної сили, а тому у поліцейських були відсутні підстави складати протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відтак у даній справі підлягає перевірці факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, як то було зазначено поліцейськими у протоколі.

Згідно пункту 1 Розділу 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 07.11.2017 № 1395 (далі - Інструкція) повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу (п. 4 Розділу 7 Інструкції)

З п. 5 Розділу 7 Інструкції вбачається, що у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

З аналізу вказаних норм, та з урахуванням положень ст. 221 та ст. 276 КУпАП вбачається, що повторне вчинення правопорушення має місце у випадку, якщо особою вчинено однорідне правопорушення протягом року, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню постановою суду за місцем вчинення правопорушення.

Системний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що передумовою притягнення за ч. 2 ст. 130 КУПАП є підання адміністративному стягненню за порушення, передбачене частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2023 начальником САП Вишгородського РУП ГУНП за Вих. №106 надіслано запит на ім`я голови Києво-Святошинського районного суду Київської області, у зв`язку із складанням адміністративного матеріалу працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області відносно гр. ОСОБА_5 за ст. 130 КУпАП та з метою всебічного та неупередженого розгляду обставин вчиненого адміністративного правопорушення лейтенант поліції Єгненій Щіпкоп просив надати копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/9868/22 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 9).

30.03.2023 за Вх. №106 на ім`я начальника САП Вишгородського РУП ГУНП надійшла копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області відносного ОСОБА_1 у справі №369/9868/22 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 10).

З копії постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 у справі №369/9868/22, вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, скаржник вказував, що оскаржив дану постанову та на момент складання протоколу вона не набрала законної сили.

До клопотання про закриття провадження у справі, яке було подано захисником ОСОБА_1 - Малюгою В. М. до суду першої інстанції, долучено докази оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 у справі №369/9868/22, а саме першу сторінку апеляційної скарги з штамом канцелярії суду та датою 23.01.2023.

Так, за приписами ч. 1, ч. 2 ст. 294 ЦПК України, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З наведеного слідує, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 у справі №369/9868/22 мала набрати законної сили після закінчення останнього дня на подання апеляційної скарги, яким було 26 січня 2023 року.

Разом з тим, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на день складення Протоколу - 29.01.2023 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, постанова від 16.01.2023 у справі №369/9868/22 не набрала законної сили, оскільки була оскаржена до апеляційного суду 23.01.2023.

Крім того, на перевірку доводів апеляційної скарги щодо повідомлення ОСОБА_1 поліцейським обставин щодо оскарження постанови під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дослідив відеозапис з бодікамери, долучений до протоколу.

Даним відеозаписом, дійсно зафіксовано обставини, що ОСОБА_1 повідомив поліцейським про те, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 у справі №369/9868/22, оскаржена його захисником.

Крім того апеляційний суд зазначає, що за наявності інформації про оскарження постанови постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 у справі №369/9868/22, листом від 07.02.2023 за Вих.№106 витребовувалась виключно копія постанови від 16.01.2023. При цьому не витребовувалась інформація щодо набрання законної сили постанови чи її оскарження.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, оскільки на день складення Протоколу, а саме 29.01.2022 за ч. 2 ст. 130 КУпАП постанова від 16.01.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не набрала законної сили, оскільки була оскаржена 23.01.2023, то у суду були відсутні підстави піддавати ОСОБА_1 адміністративному стягнення за ч. 2 ст. 130КУпАП, з огляду на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а саме щодо повторності вчинення однорідного правопорушення.

Однак при перегляді справи судом апеляційної інстанції встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №079662 від 29.01.2023, громадянин ОСОБА_1 , 29.01.2023, о 10 год. 45 хв., на вул. Київська, 1А, с. Демидів, Київської області, керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Водій від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У графі пояснення, ОСОБА_1 власноручно написав: «до лікаря їхати відмовляюсь, у зв`язку із тим, що немає часу» (а.с. 1).

Пунктом 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки наркотичного сп`яніння.

Згідно з п. 12 розділу 2 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) у разі відмови водія транспортного засобу від проведенняогляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. При цьому обставин відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, можуть фіксуватися технічними засобами відео фіксації. Також факт відмови може бути зафіксований у поясненнях свідків, чи фіксації такої відмови засобами відеозапису.

Отже, з аналізу положень п. 12 розділу 2 та п. 2 Розділу 3 Інструкції вбачається, що у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Крім того, з положень вищенаведених норм законодавства вбачається обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Таким чином, у даній справі підлягає встановленню факт, що така вимога поліцейського була законною відносно ОСОБА_1 , а також факт відмови останнього від виконання такої вимоги, тобто відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом досліджено відеозапис з бодікамери поліцейського, що міститься на а. с. 18, щодо якого суд зазначає наступне.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 визнав факт керування автомобілем на місці зупинки. Крім того з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога в медичному закладі в присутності свідків.

Таким чином, за обставин фіксації визнання факту керування автомобілем та факту відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння технічними засобами відеозапису, відсутні підстави для задоволення клопотання скаржника про виклик свідків у судове засідання, оскільки відеозаписом зафіксовано обставини, які дають підстави дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того матеріали справи містять направлення на огляд водія ОСОБА_1 до КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВРР з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, з якого вбачається, що у останнього виявлені наступні ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, неприродна блідість. Також вказано, зо водій відмовився від проходження огляду та ОСОБА_1 особисто поставив підпис у відповідній графі «з результатом згоден» (а.с. 5).

Доводи апеляційної скарги не спростовують факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, тобто відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. Так, доводи скаржника щодо безпідставної зупинки автомобіля ОСОБА_1 відхиляються апеляційним судом з огляджу на те, що законом пов`язує виникнення обов`язку щодо проходження огляду на стан сп`яніння з наявністю підстав у поліцейського вважати, що такий водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу.

Однак, під час судового розгляду встановлено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано невірно за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на відсутність повторності вчинення однорідного правопорушення, однак встановлено факт керування ОСОБА_1 автомобілем, та факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановлено законом порядку.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

За наведених обставин суд апеляційної приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та визнання ОСОБА_6 винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 289, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Малюги Вадима Миколайовича- задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року стосовно ОСОБА_1 - скасувати.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на ньогоадміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00(сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик