Справа № 157/1957/23
Провадження №3/157/1006/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року місто Камінь-Каширський

Суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області Гамула Б.С., з участю: секретаря судового засідання Плакоша В.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Колєсніка Б.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , майстра лісу Кримнівського лісництва філії «Камінь-Каширське лісове господарство» ДП «Ліси України»,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 12 жовтня 2023 року в 0 год 52 хв на автодорозі сполученням м. Камінь-Каширський с. Воєгоща Камінь-Каширського району Волинської області керував власним автомобілем марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, на законну вимогу поліцейського відмовився пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю. Однак, просить звільнити його від адміністративної відповідальності, оскільки діяв в умовах крайньої необхідності. Так, 11 жовтня 2023 року біля 24 години йому зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що в лісовому масиві біля с. Воєгоще, який відноситься до його обходу, горить вогнище. Знаючи, що це може привести до великої лісової пожежі, він поїхав на вказане місце власним автомобілем. Перед тим, за вечерею він випив трохи горілки. На місці події він виявив ОСОБА_3 , який без дозволу спалював гілля. Пізніше на ОСОБА_3 він склав протокол про адміністративне правопорушення та виніс постанову про накладення штрафу. Коли повертався додому, його зупинили працівники поліції, які запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, знаючи, що вживав спиртне.

Захисник Колєснік Б.В. у судовому засіданні просив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 18 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, а саме з метою збереження державного майна, якому загрожувало знищення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що 11 жовтня 2023 року після 23 години їхав з рибалки та побачив у лісі вогнище. Знаючи, що в цей час лісозаготівля не йде, вирішив, що відбулося займання лісу. Тому зателефонував своєму знайомому ОСОБА_1 , який працює майстром лісу, та повідомив про цю подію.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що вранці 11 жовтня 2023 року поїхав у ліс заготовляти дрова. Під вечір він запалив вогнище, щоб спалити гілляки. Через деякий час приїхав ОСОБА_1 та склав відносно нього протокол про лісопорушення, а пізніше виніс постанову, за якою він сплатив штраф у розмірі 1530 гривень.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, показання свідків, вивчивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю та підтверджується належними доказами.

Зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №002328 від 12.10.2023, в якому викладена суть правопорушення, що вміняється особі, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.10.2023, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №818243 від 12.10.2023, довідкою про видачу посвідчення водія від 12.10.2023, довідкою перевірки на повторність вчиненого правопорушення від 12.10.2023, відеозаписами з реєстратора поліцейського, з яких вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем та відмовився пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд не приймає доводів ОСОБА_1 про те, що він діяв в умовах крайньої необхідності, як доказ його невинуватості та підставу звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження ОСОБА_1 про те, що він змушений був сісти за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння для запобігання лісовій пожежі та рятування державного майна, не заслуговують на увагу, оскільки він не був позбавлений можливості повідомити про пожежу своє вище керівництво, яке мало можливість спрямувати на місце події інших працівників лісогосподарського підприємства, викликати екстрені служби для боротьби з вогнем, усунути загрозу лісової пожежі в інший спосіб.

Враховуючи характер вчиненого адмінправопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід піддати адмінстягненню, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити, що на підставі частини 2 статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу протягом 15 днів, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Камінь-Каширського районного суду.

Суддя: Б. С. Гамула