Справа № 177/1471/23
Провадження № 3/177/1006/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 серпня 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Строгова Г.Г., за участі захисника Морозова Є.Є., розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 231791 від 17.07.2023, який надійшов до суду від ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 16.07.2023 о 23.06 год. на автодорозі Н-11 73 км+ 350 м в межах с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови та координації рухів, від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в суд не з`явився. Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Морозов Є.Є. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що матеріли справи не містять достатніх доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Так, ОСОБА_1 в порушення вимог ч.1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» був безпричинно зупинений працівниками поліції. Без будь-яких підстав, без зазначення ознак алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», на що останній погодився, однак не зміг пройти таку перевірку через несправність приладу. Крім того, після невдалого намагання ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, він не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, а навпаки погоджувався. Але працівники поліції, зазначаючи про можливість проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я почали морально тиснути на нього та наполягати на тому, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суддя, вислухавши захисника, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи та диск з відеофайлами, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП, визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність особи за вчинення адміністративного правопорушення, у тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 231791 від 17.07.2023 відносно останнього, який не може бути беззаперечним доказом факту відмови від проходження медичного огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Також факт відмови не підтверджується і не може біти підтверджено доданим рапортом поліцейського.

Крім того, як слідує з рішення ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Щодо наданих відеозаписів з відео реєстратора та нагрудних відеокамер (відео реєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, що був досліджений у судовому засіданні, суд зазначає та виходить з наступного.

В силу положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Під час розгляду справи захисник ОСОБА_1 адвокат Морозов Є.Є. зазначив, що дії працівників поліції були направленні виключно на спонукання водія до вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічні пояснення надав суду свідок ОСОБА_2 , який вказав, що він був очевидцем безпричинної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , пасажиром якого він був. Працівники поліції запитавши у ОСОБА_1 чи вживав він спиртні напої, на його негативну відповідь запропонували йому пройти огляд за допомогою алкотесту, на що ОСОБА_1 беззаперечно погодився, Вони довго чекали коли привезуть тест, а в подальшому при його продуванні прилад видав помилку. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати для огляду в медичний заклад, на що останній також погодився, однак вказав, що поїде на своєму автомобілі, оскільки алкоголь не вживав, ознак сп`яніння не мав, від керування транспортним засобом відсторонений не був.

Відповідно відеозапису на диску, дослідженого в судовому засіданні, на якому зафіксовано адміністративне правопорушення та дії працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 , заперечуючи перебування в стані сп`яніння, погодився пройти процедуру огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер». Працівники поліції, не маючи при собі такого приладу, тривалий час з`ясовували можливість доставки його іншими екіпажами. Після доставки такого приладу, ОСОБА_1 неодноразово продував його, однак вмісту алкоголю тест не виявив. Після цього працівники поліції запропонували проїхати ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, вказуючи на необхідність здати аналізи не тільки шляхом продування приладу, а також відібрання біологічного матеріалу, на що ОСОБА_1 також погодився, вказуючи що має намір прослідувати до такого закладу на своєму автомобілі. Працівники поліції зазначивши про неможливість руху на особистому транспорті, завершили складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, виходячи з поведінки поліцейських, вбачається тиск на ОСОБА_1 для вчинення останнім адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Отже, з дослідженого в судовому засіданні відео, а також враховуючи, пояснення свідка вбачається, що алгоритм дій працівників поліції, сплановані та виконані працівниками поліції задля складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.. Відмовляючи ОСОБА_1 прослідувати до медичного закладу на своєму транспортному засобі, працівники поліції протоколу про відсторонення останнього від керування не винесли, направлення на огляд не вручили.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів.

Таким чином, суд вважає, що мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

За вказаних вище обставин судом встановлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що справу слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст.7, 126 ч. 5, 130 ч. 1, 251, п.1 ч.1 ст.247, 289 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Г.Г. Строгова