Справа № 743/1506/23
Провадження № 3/737/662/23
ПОСТАНОВА

10 листопада 2023 року смт Куликівка

Суддя Куликівського районного суду Чернігівської області Рубаненко Н. Ю., за участі секретаря судового засідання Решітько А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Куликівка Чернігівської області адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

06.10.2023 року до Куликівського районного суду Чернігівської області з Чернігівського апеляційного суду надійшли матеріали про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №281320 від 18.09.2023, 15.08.2023 року близько 19 год 00 хв на території Чернігівської області Чернігівського району офіцерами ВВВБ майором ОСОБА_2 та ст. лейтенантом ОСОБА_3 здійснено раптову перевірку місця розосередження особового складу "Титан 2" та виявлено, що інспектор прикордонної служби 1 категорії - снайпер сержант ОСОБА_1 самовільно залишив місце розосередження та у місці для відпочинку залишив зброю, боєприпаси та засоби захисту без нагляду, чим порушив п.п. 3.4 п. 3 Інструкції Про застосування зброї, бойової техніки, озброєння кораблів (катерів), літаків і вертольотів Державної прикордонної служби України, спеціальних засобів та заходів фізичного впливу під час охорони державного кордону та виключної (морської) економічної зони України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №200 від 21.10.2003 року, зареєстованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2003 року за № 963/8284, в частині "Категорично забороняється залишати зброю без нагляду чи передавати її іншим особам...", п.п. 6.4 наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.12.2022 року №1777-АГ "Про організацію експлуатації стрілецької зброї та боєприпасів у 2023 році та забезпечення їх зберігання", в частині "у місцях несення служби озброєння, боєприпаси, оптичні та електронно-оптичні прилади мають знаходитися безпосередньо у військовослужбовців, які їх отримали під особистий підпис та відповідають за їх збереження і безпеку під час користування", чим своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не визнав, обставини, зазначені в протоколі не підтвердив, пояснив, що 15.08.2023 року він на чергування не заступав та на чергуванні не перебував, а знаходився у резерві, місця розосередження самовільне не залишав, ввіреної йому зброї та боєприпасів без нагляду не залишав, займався будівництвом бліндажів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 не доведений належними та достатніми доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну справу і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти російської федерації»).

Зокрема, в даному випадку суд враховує, що санкція частини 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою складено протокол передбачає накладення на порушника, крім іншого альтернативного виду стягнення, стягнення у виді адміністративного арешту з утриманням на гауптвахті, який є найсуворішим видом адміністративного стягнення, має каральний і стримуючий характер та є співставним з кримінальним покаранням.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Компетенція суду полягає в тому, щоб перевірити обґрунтованість складеного протоколу шляхом дослідження доказів та надання їм оцінки. Але для того, щоб перевірити обґрунтованість складеного протоколу у матеріалах справи повинні бути докази, які зібрав орган, уповноважений на складання протоколів.

Досліджені судом матеріали справи складаються із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №281320 від 18.09.2023 року та копії військового квитка ОСОБА_1 . Свідків, які би могли засвідчити факт правопорушення в протоколі не зазначено, доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 відповідальний за видану йому зброю та боєприпаси відсутні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно із вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Суд позбавлений можливості самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення таперебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.

Таким чином, керуючись вимогами ст. 251 КУпАП, згідно з якою обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП в діях ОСОБА_1 в зв`язку із відсутністю доказів.

В силу принципу презумпції невинуватості, закріпленого в Конституції України всі сумніви у винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате піддягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

За таких обставин суд вважає, що справу відносно ОСОБА_1 необхідно закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення на цю особу адміністративного стягнення.

З огляду на закриття провадження судовий збір не сплачується.

Керуючись ст.ст. 9, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н. Ю. Рубаненко