Провадження № 33/801/271/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу адвоката Нікушина О. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та з урахуванням положення ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років та з оплатним вилученням транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,8 грн.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 13 грудня 2022 року о 07 год 45 хв у м. Вінниці по вул. Писарєва він керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» Вінницької обласної ради», висновок позитивний - амфетамін, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року. При цьому, притягався до адміністративної відповідальності протягом року за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме 09 листопада 2022 року постановою ДПО18 № 792180, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень доведена повністю належними та допустимими доказами. Досліджені судом письмові та відеодокази суд вважав достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Нікушин О. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень;

огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у лікарні медичними працівниками із значним порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

працівниками поліції не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції підійшли до припаркованого транспортного засобу;

за таких обставин відсутні правові підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до статті 289 КУпАП у разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Установлено, що розгляд справи проведено судом першої інстанції за участі ОСОБА_1 .

Копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав 16 лютого 2023 року.

Передбачений статтею 294 КУпАП десятиденний термін оскарження постанови суду першої інстанції припадає на вихідний день - 25 лютого 2023 року.

З матеріалів справи слідує, що вперше адвокат Нікушин О. В. подав апеляційною скаргу 27 лютого 2023 року, тобто у перший робочий день після вихідних, що є останнім днем закінчення строку.

Отже, строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене указує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, у тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Положеннями статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За змістом пункту 2 частини першої статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 9 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у ньому зазначаються, зокрема:

у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності);

у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення) та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 382783, 13 грудня 2022 року о 07 год 45 хв у м. Вінниці по вул. Писарєва водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння.

Огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1610, складеним 13 грудня 2022 року о 09:40 год лікарем КНП ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької міської ради, ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп`яніння. Результат огляду позитивний - амфетамін.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на тому, що останній керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, судом не повністю досліджено обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, у зв`язку із недотриманням підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України настає відповідальність за статтею 130 КУпАП, частина перша якої передбачає таке:

керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з диспозицією частини першої статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, у разі керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Варто зазначити, що частиною другою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

З системного аналізу положень КУпАП слідує, що повторністю є повторне вчинення протягом року однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Отже, кваліфікуючою ознакою частини другої статті 130 КУпАП, є повторне вчинення дій, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили.

З довідки з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України «Армор» слідує, що відносно ОСОБА_1 09 листопада 2022 року працівниками поліції складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, який 11 листопада 2022 року скеровано для розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області (а. с. 7).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Указана постанова набрала законної сили 13 грудня 2022 року (а. с. 134-136).

Ураховуючи те, що на момент вчинення 13 грудня 2022 року о 07:45 год ОСОБА_1 правопорушення набрала законної сили постанова суду про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, тому дії останнього не можуть кваліфікуватись за частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, наявні законодавчо визначені підстави стверджувати, що станом на 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 вважався особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 130 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог статті 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Апеляційний суд, звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Отже, в порушення вимог статті 280 КУпАП, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, то винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, установлено, що 13 грудня 2022 року о 07 год 45 хв у м. Вінниці по вул. Писарєва водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2020 року.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною п`ятою статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

09 листопада 2022 року ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП (постанова ДПО18 № 792180).

Відомостей про те, що постанова від 09 листопада 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною четвертою статті 126 КУпАП скасована матеріали справи не містять.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення, віднесене до грубих порушень правил безпеки руху, які вчинені навмисно і свідчать про підвищену суспільну шкідливість у зв`язку з чим і передбачена сувора відповідальність в порівнянні з іншими правопорушеннями.

Отже, судом першої інстанції дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 126 КУпАП містить усі необхідні відомості, передбачені статтею 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у протоколі даних про причину зупинки транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки самі по собі не спростовують винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги до уваги судом не беруться, оскільки доказами не підтверджені та їх сутність не є значимою для визначення законності прийнятої постанови, оскільки не впливають на можливість встановлення факту правопорушення, який передбачає настання юридичних наслідків.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення мають достатньо доказів для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про протиправність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу .

Відповідно до положень п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в установленому Законом порядку дії працівників поліції не оскаржував та протиправність дій працівників поліції не довів.

Так, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції слідує, що ОСОБА_1 при спілкуванні з поліцейськими не заперечував факт керування ним транспортним засобом і відсутність у нього посвідчення водія.

Ба більше, у складених протоколах ОСОБА_1 у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив: «спішив на зустріч», що ще раз підтверджує керування ним транспортним засобом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною п`ятою статті 126 КУпАП кваліфіковані вірно.

Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією частини п`ятої статті 126 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, постанову місцевого суду від 15 лютого 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у цій частині закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Нікушина О. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ