ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/438/23 Головуючий в 1 інст. Гашук К.В.
Провадження № 33/807/390/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 23 грудня 2022 року о 23 годині 30 хвилини, водій ОСОБА_1 в районі будинку № 39 по пр. Соборному в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом «Volkswagen Tоuran» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом та підтверджується висновком медичного закладу № 9022 від 23.12.2022 року, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівники поліції під час події допустили істотні порушення, оскільки належним чином не здійснили фіксування фактів безперервно.

Під час події не були залучені свідки на місце події, тобто належним чином не зафіксовано проходження ним огляду.

Акт огляду є неналежним доказом у зв`язку з відсутністю в ньому місця, дати та часу складання. Згідно, відеозапису акт взагалі не складався працівниками поліції. Направлення на огляд водію транспортного засобу не було вручено, що є істотним процесуальним порушенням.

Крім того, наголошує, що п. 2.5 ПДР України містить обов`язок водія пройти огляд на вимогу працівника міліції, а не поліції.

Таким чином, правомірність дій працівників поліції є сумнівною, оскільки в останніх відсутні повноваження вимагати у водія проходження огляду.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі N 910/9836/18 зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Розгляд справи за ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює імперативного обов`язку для судді розглядати справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судові засідання суду апеляційної інстанції, які були призначені на 28.04.2023, 02.06.2023 та 30.06.2023 ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися.

Будь-яких заяв чи клопотань про неможливість прибути в судове засідання 30.06.2023 року учасники справи не надали, хоча повідомлялися про час і дату судового засідання, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності без його участі.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті апеляційних доводів, суд дійшов до таких висновків.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №248970 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 23 грудня 2022 року о 23 годині 30 хвилини, в районі будинку № 39 по пр. Соборному в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом «Volkswagen Tоuran» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом та підтверджується висновком медичного закладу № 9022 від 23.12.2022 року, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Про повторність попереджений;

- роздруківках з приладу «Драгер» (а.с.3-4), якими встановлено, що ОСОБА_1 має позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння (1,39 проміле);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5) та направленні на огляд (а.с.6), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Результат позитивний 1,39 проміле;

- висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 23.12.2022 року (а.с.7), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.9), який містить відеозаписи з місця події.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, з приводу доводів про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості, суд дійшов до таких висновків.

Переглядаючи відеозаписи з місця події, суд встановив, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції та в ході спілкування у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціально технічного приладу «Драгер». Результат огляду на місці події позитивний та склав 1,39 проміле.

Однак, ОСОБА_1 з результатами не погодився та наполягав на проведення огляду в закладі охорони здоров`я. В закладі охорони здоров`я лікарем проведений огляд водія, в результаті якого встановлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд також відхиляє доводи про те, що відеозаписи події не є безперервними, а тому вони такі докази є недопустимими , оскільки щодо істотних обставин події відеозаписи є повними, інформативними та такими, що повністю узгоджуються із обставинами, наведеним у протоколі та іншими доданими до нього доказами.

Суд також відхиляє посилання апелянта про те, що п. 2.5 ПДР України містить обов`язок водія пройти огляд на вимогу працівника міліції, а не поліції, оскільки постановою КМУ №161 від 22.03.2017 року внесені відповідні зміни, якими передбачено, що на вимогу «поліцейського» водій повинен пройти огляд в установленому порядку.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п.2.9а ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/438/23