Справа № 509/3462/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович розглянувши матеріали, які надійшли від ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області 23.06.2023 від ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності ч. 3 ст. 126 (справа 509/3462/23) та ч. 1 ст. 130 (справа 509/3463/23) КУпАП.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП вказані адміністративні справи 09.08.2023 року об`єднано в одне провадження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 194726 від 31.05.2023 гр. ОСОБА_1 31.12. о 22.45 год. на вул. Спрейса, 1 в смт Авангард водій керував а/м BMW д.н. НОМЕР_1 відносно якого ДВС встановлено тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, постанова від 26.11.2019 ВП № 42736761, чим порушив вимоги п. 2.1А ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КК України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 129920 від 31.05.2023 гр. ОСОБА_1 31.05.2023 о 22.45 год на вул. Спрейса, 1 в смт Авангард керував а/м BMW д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, невнятна розмова) від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився та надав пояснення щодо вказаних протоколів.

Так, що стосується адміністративного протоколу за ч. 3 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 повідомив, що про існування постанови державного виконавця головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.11.2019 ВП № 42736761 про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на користь колишньої дружини ОСОБА_2 йому відомо не було, так як вказану постанову ніколи не отримував, а аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виплачує справно безпосередньо ОСОБА_2 .

Про те, що у нього є тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами вперше дізнався від працівників поліції 31.05.2023.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Алексєєв В.В. повідомив суду що ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 42736761 стосовно ОСОБА_1 встановлено, що у ньому наявна постанова державного виконавця головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.11.2019 та супровідний лист до неї адресований ОСОБА_1 , з вказанням адреси проживання АДРЕСА_3 .

З відомостей наданих ОСОБА_1 встановлено, що за вказаною адресою останній не мешкає з часу розлучення (2011 рік) з ОСОБА_2 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.07.2023 встановлено, що

ОСОБА_1 з 05.03.2008 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , фактично мешкає АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 не отримував та не міг знати про існування постанова державного виконавця головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.11.2019 у виконавчому провадженні № 42736761.

Крім того, на підтвердження зазначеного суду надано супровідний лист Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.11.2019 № 18164/25, який адресований ОСОБА_1 про направлення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.11.2019, з вказанням адреси АДРЕСА_3 .

Також, надано витяг з реєстру територіальної громади від 28.07.2023 про те, що ОСОБА_1 з 05.03.2008 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні захисник адвокат Алексєєв В.В. зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а саме: про те, що ОСОБА_1 знав про накладене на нього обмеження. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримав постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.11.2019.

Крім того, щодо протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 повідомив, що 31.05.2023 близько 22.45 год. на вул. Спрейса, 1 в смт Авангард його безпідставно зупинили працівники поліції.

У зв`язку з тим, що він залишив всі документи вдома (паспорт громадянина України, водійське посвідчення, технічний паспорт на автомобіль) останній дуже злякався та нерозуміючи наслідків того, що відбувається, піддався на провокаційні запитання працівників поліції та відповів їм те, що вони бажали від нього почути, а саме про те, що він вживав спиртні напої «пляшку пива», не вдаваючись у деталі коли саме він здійснював вживання напоїв.

Надалі, ОСОБА_1 після спілкування з пасажиром ОСОБА_4 та дізнавшись про наслідки відмови від проходження освідування, повідомив поліцейському ОСОБА_5 про те, що він бажає пройти освідування у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння, однак останні відмовився везти ОСОБА_1 до медичного закладу та почав складати адміністративний протокол.

Надалі після того, як працівник поліції ОСОБА_5 склав протокол, він повідомив ОСОБА_1 , що у разі відмови підписувати протокол про адміністративне правопорушення, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 буде доставлений на штрафмайданчик і він заплатить велику суму грошей, щоб його забрати (послуги евакуатору, стоянка на штрафмайданчику).

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 вимушено підписав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та під диктовку поліцейського ОСОБА_5 написав що «31.05.2023 вживав алкогольне пиво 1 літр після чого керував авто БМВ ВН7849 ЕС від експертизи відмовляюсь, дути драгер відмовляюсь».

Після підписання протоколу ОСОБА_1 викликав свого знайомого ОСОБА_6 , який забрав автомобіль.

У судовому засіданні також допитано свідка ОСОБА_4 , який підтвердив обставини викладені ОСОБА_1 .

Також, свідок ОСОБА_4 повідомив, що знаходився з ОСОБА_1 з 14.00 год. 31.05.2023 і до моменту зупинки працівники поліції автомобілю. У його присутності

ОСОБА_1 алкогольні напої не вживав та був тверезим.

Допитаний у судовому засіданні поліцейський ІВРПП ОРУП № 2 в Одеській області ОСОБА_5 , повідомив, що 31.05.2023 на вул. Спрейса, 1 в смт Авангард він дійсно зупинив автомобіль BMW д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який на його запитання відповів що вживав алкогольні напої. Також, перевіркою за базами даних встановлено, що водій ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця обмежений у праві керувати транспортними засобами.

У зв`язку з викладеним, стосовно ОСОБА_1 складено протокол за ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, поліцейський ОСОБА_5 повідомив суду, що не пам`ятає чи просив ОСОБА_1 відвести його до лікарні для проходження освідування, після того, як відразу відмовився від проходження освідування.

На запитання захисника адвоката Алексєєва В.В. поліцейський Пеєв М.П. не зміг надати відповідей щодо підстав зупинки транспортного засобу, належного роз`яснення Конституційних прав, відсутності свідків (понятих) під час складання акту огляду на стан алкогольного освідування, тощо.

Крім того, поліцейський Пеєв М.П. повідомив, що відеозйомка обставин зупинення транспортного засобу та спілкування з водієм здійснювалась ним не на спеціальний технічний пристрій (бодікамеру), а на камеру власного мобільного телефону, у зв`язку з чим у протоколі не зазначено серійний номер технічного засобу, а на відео не відображається дата та час проведення відеозьомки.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Алексєєв В.В. зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 129920 від 31.05.2023 складено із істотними порушеннями в имог закону, відомості викладені в ньому не можуть бути використані у суді як доказ, а додатки до нього є неналежними та недопустимими, у зв`язку з порушенням вимог законодавства під час збору доказів та оформленні матеріалів.

Пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції від 18.12.2018 № 1026 передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Ознайомившись з відеозаписом наявним у матеріалах адміністративної справи встановлено, що він є недопустимим і не може бути врахований судом під час прийняття остаточного рішення у справі, з наступних підстав.

Так, згідно матеріалів справи, не відоме його джерело походження так, як відеозаписи з портативних відеореєстраторів мають обов`язкові атрибути, зокрема: дату, час проведення відеозйомки та серійний номер спеціального технічного засобу за допомогою якого проводиться відеофіксація, в свою чергу наявний в матеріалах справи відеозапис вказаних атрибутів не має, як і сам протокол про адміністративне правопорушення, у якому не зазначено будь-які відомості щодо технічного засобу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

У матеріалах справи є диск з відеозаписом, проте жоден із додатків до протоколу не містить відомостей про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 : номер та серія відеокамери (бодікамери), дата виробництва, назва камери, на яку здійснювався відеозапис.

З огляду на наведене протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 129920 від 31.05.2023 складено із істотними порушеннями вимог закону, відомості викладені в ньому не можуть бути використані у суді як доказ, а додатки до нього є неналежними та недопустимими, у зв`язку з порушенням вимог законодавства під час збору доказів та оформленні матеріалів.

Відповідно до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 11.06.2004 встановлено, що гідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно п. 2 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, серед іншого при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року - докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, непередбачених процесуальними нормами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Отже, суд, керуючись ст. 252 КУпАП, повинен надати належну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись при цьому лише законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД № 129920 від 31.05.2023 що складений інспектором СРПП ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітаном поліції Пеєвим Михайлом Петровичем зазначено місце, час і суть адміністративного правопорушення, а саме: що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 від 10.01.2022 транспортний засіб BMW 316; номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 «31» 05.2023 о 22.45 год на вул. Спрейса, 1 в смт Авангард водій ОСОБА_1 керував а/м BMW д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, невнятна розмова) від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КК України.

До вказаного протоколу додано протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 194726 від «31» 05.2023 за ч. 3 ст.126 КУпАП, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, довідка про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 130 КУпАП не притягувався, копія документів ОСОБА_1 , фото автомобіля.

Втім, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Так, відповідно до ч.1 ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні протоколу зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховний Суд від 06 вересня 2019 року у справі № 161/12369/17).

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а указав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У постанові від 16.03.2021 в справі № 473/2010/17 Верховний Суд вказав, що розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт "достатніх підстав (доказів) вважати", котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту "поза розумним сумнівом".

Для цілей стандарту "достатніх підстав (доказів) вважати" передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку КУпАП, однак суд при розгляд справи по суті у т. ч. при їх оцінці керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні інспектором поліції, суд установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування "поза розумним сумнівом", у розрізі такого.

Так, відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 383/1120/16-а (2-а/383/4/17).

Доктрина "плодів отруйного дерева" (fruitofthepoisonoustree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Тейксейраде Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України", "Балицький проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України". Іноді використовується також фраза: "плід отруєного дерева".

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж ("Гефген проти Німеччини"). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як такий, що складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності.

Інших доказів, які вказують на беззаперечне доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення в передбаченому законом порядку матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що в ході судового розгляду не здобуто переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, тому провадження в справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог п. 1 ч. 1

ст. 247 КУпАП.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за

ч. 3 ст. 126 КУпАП суд зазначає, що з цього приводу правопорушник будь-яких пояснень під час складання протоколу не надавав, а у протоколі у графі пояснення правопорушника лише зазначив що не знав про обмеження його у керуванні автомобілем.

Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 126 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення наступає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, а саме про те, що ОСОБА_1 знав про накладене на нього обмеження, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримав постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26.11.2019 та навпаки спростовуються наданими ОСОБА_1 та його захисником матеріалами, а саме супровідним листом, витягом з реєстру територіальної громади та поясненнями останнього.

Таким чином, в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення недостатньо доказів, як події, так і складу правопорушення передбаченого ч. 3ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях, як події, так і складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст. ст.252, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя: Є. М. Панасенко