П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №825062 від 30.05.2023, вбачається, що 30.05.2023 о 19 год. 20 хв. умисно висловлював образи в сторону свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із ним за вказаною адресою АДРЕСА_1 , чим спричинив психологічне насильств, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні призначеному на 14.07.2023 року ОСОБА_1 , заперечував вину у вчинені правопорушення просив долучити до матеріалів справи диск з відеозаписом. Факт вчинення інкримінованого йому правопорушення не визнав, пояснив суду, що події, описані в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності; нецензурною лійкою в адресу батька не висловлювався; в дійсності ознаки домашнього насильства містяться в діях його батька ОСОБА_2 ..

У судовому засіданні призначеному на 14.07.2023 року потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що його син постійно вчиняє сварки за їх спільним місцем проживання. Зокрема 29.04.2023 року його син ОСОБА_1 під час побутової сварки штовхався, ображав нецензурними словами його особисто, а також його співмешканку ОСОБА_3 .. Він викликав з цих підстав поліцію. Також зазначив, що 30.05.2023 року його син знову прийшов до будинку, привів свою цивільну дружину ОСОБА_4 , яка на його погляд була в стані алкогольного сп`яніння, він почав її виганяти з будинку, почалася сварка з сином. Неправомірні дії стосовно нього син вчиняв і раніше про що також звертався до правоохоронних органів із заявами. Просив приєднати до матеріалів справи копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №116336 від 29.04.2023.

У судовому засіданні призначеному на 14.07.2023 року була допитана в якості свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що ОСОБА_1 , який приходиться їй близьким другом, являється особою спокійною, врівноваженою. 30.05.2023 приблизно о 19 год. прийшла разом з ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 приїхав покормити собак. Почалась сварка між ОСОБА_1 та його батьком. ОСОБА_2 почав її ображати та виганяти з подвір`я, у зв`язку з чим виник конфлікт між ним та сином. Потім приїхали працівники поліції. Вони поїхали до відділення поліції де складали протокол. Зазначила, що вона не проживає та не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні призначеному на 14.07.2023 року допитаний працівник поліції, який складав адміністративні матеріали ОСОБА_5 пояснив, що поступив виклик про вчинення домашнього насилля за вказаною адресою, вони в складі екіпажа виїхали на місце, де був присутній заявник, та його син, разом з жінкою. Син заявника не мав при собі документів, тому для з`ясування особи та встановлення обставин справи, такі особи були доставлені до відділу поліції. Де було складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях вбачались ознаки адміністративного правопорушення. Крім цього було роз`яснено ОСОБА_4 , право написання заяви за фактом приватного обвинувачення.

У судове засідання призначене на 25.07.2023 року ОСОБА_1 , не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, був присутнім при визначенні дати наступного судового засідання, заяв та клопотань на адресу суду не подавав.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, свідків, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 3 Закону №2229-VIII визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, яка включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд також бере до уваги, що Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3, ратифікована Україною 20 червня 2022 року, встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні. Також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Відповідно до Стамбульської Конвенції домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення що у вину гр. ОСОБА_1 , ставиться те, що він 30.05.2023 умисно висловлював образи в сторону свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із ним за вказаною адресою АДРЕСА_1 , чим спричинив психологічне насильство, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Вище зазначені докази - протокол про адміністративне правопорушення, пояснення потерпілого, як і його письмові пояснення, пояснення свідка ОСОБА_5 , не містять розбіжностей, відтворюють послідовність та обставини подій 30.05.2023 о 19 годині 20 хвилин за адресою АДРЕСА_1 , їх учасників, та відповідні наслідки. Як вважає суд, зазначені докази, як і інші матеріали справи в їх сукупності, підтверджують фактичні обставини справи, а тому покладені судом в основу прийнятого рішення.

Зі змісту відеозапису, дослідженого в судовому засіданні вбачається, що на частині з таких зафіксовано сварка двох чоловіків і двох жінок, на іншому відеозаписі зафіксована сварка двох чоловіків. Разом з тим, вказані відеозаписи не містять відомостей про фіксацію самої події, яка мала місце саме 30.05.2023 о 19 годині 20 хвилин. На частині таких відеозаписів зафіксовані події які мали місце в різний час, як вказували учасники провадження при дослідженні таких відеозаписів, події мали місце як до 30.05.2023 року так і після. Таким чином, суд не приймає до уваги долучені ОСОБА_1 до матеріалів справи відеоматеріали на СD диску, оскільки останні не містять дати та часу їх здійснення.

Матеріали справи місять копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 , серії АА №116385 від 30.05.2023, постраждала особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, потерпілим до матеріалів справи долучено копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 , серії АА №116336 від 29.04.2023, постраждала особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника це спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Згідно ст.25 зазначеного вище Закону терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Складання термінового заборонного припису стосовно кривдника- ОСОБА_1 , свідчить про те,що уповноважена особа вбачала достатні підстави для його винесення з метою негайного припинення домашнього насильства та необхідність застосування таких заходів до ОСОБА_1 у конкретній ситуації,яка мала місце як 29.04.2023 року , так і 30.05.2023 року.

Терміновий заборонний припис підписаний ОСОБА_1 без застережень, жодних зауважень до змісту цього документу він не мав. Доказів про те, що припис був ним оскаржений,суду не надав.

Суд, враховуючи обставини по справі, те, що потерпілий ОСОБА_2 неодноразово звертався до поліції про вчинення ОСОБА_1 відносно потерпілого неправомірних дій, а саме психологічного насильства, ставиться критично до показань ОСОБА_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що між ОСОБА_1 та його батьком склались конфліктні відносини. Систематичні образи та скандали трапляються в цій родині досить часто. Матеріалами справи підтверджується, що ініціатором ситуації, яка призвела до складення адміністративного протоколу був ОСОБА_1 ..

При цьому суд оцінює критично покази свідка ОСОБА_4 , оскільки за поясненнями потерпілого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідок ОСОБА_4 є цивільною дружиною ОСОБА_1 , а згідно пояснень свідка ОСОБА_4 така перебуває в тісних дружніх стосунках з ОСОБА_1 ..

Відповідно до п.6 ч.3 ст. 6 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає доведеним що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , усними поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, заборонними терміновими приписами стосовно кривдника ОСОБА_1 ..

Підстави стверджувати, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 , є не відповідним вимогам КУпАП, відсутні. Зазначений протокол, складений в спосіб та порядку визначений главою 19 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні інкримінованого його правопорушення суд розцінює як спосіб захисту.

Зібрані докази в сукупності свідчать про наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру, чим була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого.

Обставин, що пом`якшує/обтяжують відповідальність, не встановлено.

Мірою відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами є адміністративне стягнення (ст. 23 КУпАП).

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан: відомостей про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 суду не надані, не є особою з інвалідністю (відповідних відомостей не надано), вперше притягується до адміністративної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчинених правопорушень, особу порушника, який відповідно до матеріалів справи, до адміністративної відповідальності не притягувався, оскільки докази на підтвердження його притягнення до адміністративної відповідальності особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення суду не надавалися; відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність та відсутність обставин, що її обтяжують, - тому вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі даного виду стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не вбачаючи підстав для накладення більш суворого стягнення, і таке стягнення на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових правопорушень, та відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП стягнути з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі та керуючись ст. 9, 36, 40-1, 173-2, 245, 283, 284, 287-291 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170 /сто сімдесят / грн.

Стягнути з громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути винесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош