ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/224/23 Головуючий суддя І інстанції Токмакова А.П.
Апеляційне провадження № 33/818/648/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Киченюка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Киченюка А.С. на постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 14 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не одруженого, що служить старшим водієм-машиністом-заправником в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.;

- за ч.3 ст.172-20 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн.

На підставі ст.36 КУпАП, застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Постановою встановлено, що 01.02.2023 о 14:00 год. ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», на 429 км керував т/з Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме бліде обличчя, розширені зіниці очей, неможливість орієнтації на місцевості. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Крім того, 01.02.2023 о 14:00 год. ОСОБА_1 виявлений на блок посту №1 на виїзді з м. Валки Харківської області з ознаками наркотичного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в особливий період. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився..

В своїй апеляційній скарзі захисник Киченюк А.С. просить скасувати постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 14.03.2023 року стосовно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки інкриміновані адміністративні правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв, наявні докази у справі не підтверджують винуватість його підзахисного у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, та вони є недопустимими, блок-пост у м.Валки не є місцем вчинення цих правопорушень.

Крім того, захисник зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, час на цьому відеозаписі відрізняється від часу складання протоколу, дії працівників поліції та командира 2 взводу охорони та ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_3 є незаконними.

Апелянт також зазначає, що протокол ДНХ-2 №896 складено з порушенням вимог чинного законодавства, в протоколі не вказано на території якої військової частини ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення, його підзахисний не перебував в стані наркотичного сп`яніння, до протоколу не долучено пояснення свідків, матеріали за цим протоколом сфальсифіковані.

Захисник в своїх апеляційних доводах вказує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 034778 за ч.1 ст.130 КУпАП працівником поліції було порушено процедуру огляду та не встановлено ознак наркотичного сп`яніння, матеріали справи не містять відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, огляд на місце не проводився, протокол складено неуповноваженою на це особою, акт огляду не відповідає вимогам вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 не роз`яснювалися його права та обов`язки, а також не відсторонено від керування.

Крім того, захисник Киченюк А.С. просить поновити йому пропущений строк не апеляційне оскарження постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 14.03.2023 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції сторона захисту участі не брала та копію постанови він отримав лише 03.04.2023 року, а тому не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду першої інстанції.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, але він особисто повідомлявся про місце та час розгляду справи, шляхом телефонного повідомлення 22.06.2023.

До початку апеляційного розгляду захисник Киченюк А.С. повідомив суду, що процесуальна позиція з його підзахисним узгоджена та просив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 .

При цьому належить врахувати, що саме захисник Киченюк А.С. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 14.03.2023 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та думку захисника Киченюка А.С., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи наявні відомості, що містяться у матеріалах справи, та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Киченюка А.С., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови за доводами захисника Киченюка А.С. судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, висновок, викладений у постанові судді Валківського районного суду Харківської області від 14.03.2023 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме відомостями: протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ААБ № 287504 від 01.02.2023 року (а.с.22), направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 01.02.2023 року (а.с.24), акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.23) та наявного в матеріалах справи відеозапису (а.с.25).

Так, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 287504 від 01.02.2023 року вбачається, що 01.02.2023 о 14:00 год. ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», на 429 км керував т/з Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме бліде обличчя, розширені зіниці очей, неможливість орієнтації на місцевості. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Крім того, з відомостей цього протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 особисто надав в ньому пояснення, в яких зазначив наркотичну речовину, а саме канабіс о 10-00 год. цього дня.

Будь-яких претензій щодо дій працівників поліції ОСОБА_1 також не зазначив (а.с.22).

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується:

- відомостями з бланку направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 01.02.2023 року, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло (а.с. 24);

- відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку із виявленими ознаками, а саме звужені зіниці, які не реагують на світло, але останній відмовився від проходження огляду, про що свідчить його підпис (а.с.23);

- відомостями відеозапису, долученого до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, у зв`язку із встановленням у нього ознак наркотичного сп`яніння.

Крім того, з цього відеозапису також вбачається, що на запитання працівника поліції ОСОБА_1 відповідає, що він вживав у цей день наркотичні засоби зранку (а.с.27).

Апеляційний суд бере до уваги той факт, що згідно відомостей відеозапису, доданого до матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував 01.02.2023 о 14:00 год. автомобілем Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», на 429 км.

Щодо апеляційних доводів захисника про порушення порядку огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та відсутності відмови останнього від проходження такого огляду, апеляційний суд зазначає наступне.

Посилання апелянта на відсутність в нього ознак наркотичного сп`яніння та не встановлення їх працівником поліції, як на істотні порушення, є безпідставними.

Відповідно до п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння є його дискреційними повноваженнями.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло.

Більш того, з дослідженого відеозапису та протоколу про адміністративне правопорушення також вбачається, що ОСОБА_1 особисто повідомив працівнику поліції, що зранку вживав наркотичні засоби.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

При цьому, належить врахувати, що ОСОБА_1 будь-яких зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення щодо незаконних дій працівників поліції не подавав.

Твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 034778 за ч.1 ст.130 КУпАП складений неуповноваженою на те службовою особою- інспектором СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Сорокіним В.Г., з урахуванням наявної відповіді з Управління превентивної діяльності НПУ ГУНП в Харківській області від 13.02.2023 (а.с.60), на думку апеляційного суду, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з цієї відповіді та доводів апеляційної скарги лише вбачається, що склад екіпажу патрульної поліції, який зупинив ОСОБА_1 на місце події. При цьому, в цьому адвокатському запиті захисник не ставив питання перед керівництвом патрульної поліції, чи міг інспектор СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Сорокін В.Г. складати зазначений вище протокол стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисником Киченюком А.С. подавалися заяви у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженою державною особою та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та захисником Киченюком А.С. не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції щодо причин зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , проведення фіксації подій, місця складення протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції та медичного закладу.

Апеляційний суд також бере до уваги, що з матеріалів справи також вбачається, що за обставин події, які мали місце по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», на 429 км 01.02.2023 року о 14-00 год. поліцейським Сорокіним В.Г. винесено постанову серії БАД №316844 від 01.02.2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має посвідчення водія відповідної категорії, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Матеріали справи не містять відомостей про оскарження ОСОБА_1 та його захисником вказаної постанови.

В суді першої інстанції та до початку апеляційного розгляд стороною захисту також не надано відповідних відомостей.

Тобто, ОСОБА_1 фактично визнав і погодився з вищевказаними подіями, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відомості постанови серії БАД №316844 від 01.02.2023, яка набрала законної сили та не скасовано в установленому законом порядку, об`єктивно відповідають фактичним обставинам цієї справи, а саме обставинам вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що мало місце, а тому суд обґрунтовано взяв їх до уваги при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд ставиться критично до апеляційних доводів захисника про необхідність скасування оскаржуваної постанови з тієї підстави, що час на долученому відеозаписі різниця з часом, що зазначений у протоколі, оскільки з цього відеозапису вбачається, що події відбуваються в денний час, а тому вочевидь, що час - 22 год. 03 хв., що міститься на відеозаписі, є невірним.

За таких обставин, стороною захисту не надано об`єктивних доказів, які спростовували висновки суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, про те, що ОСОБА_1 керував 01.02.2023 року о 14:00 год. транспортним засобом Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», на 429 км, та він відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП вбачається, що огляд осіб на стан наркотичного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я, що узгоджується із вимогами п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Апеляційний суд також враховує правові висновки, що містяться в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, апеляційні доводи захисника про відсутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП двох свідків, є безпідставними, оскільки до матеріалів справи долучений відеозапис, на якому зафіксовані обставини події у цій справі.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах апеляційних доводів захисника щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення за ч.3 ст.172-20 КУпАП в діях ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 №896 від 01.02.2023 року; розписки ОСОБА_1 від 01.02.2023 року про отримання копії адміністративної постанови; копії військового квитка ОСОБА_1 ; заяви ОСОБА_1 від 01.02.2023 року про судовий розгляд за його відсутності та визнання вини.

Як убачається з військового квитка серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 01.06.2022 проходить службу в в/ч НОМЕР_1 ст. водієм-машиністом (а.с.5-6), а отже останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Положеннями ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці зобов`язані свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 особливий період розпочався з 17 березня 2014 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551 (далі за текстом - Статут) усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Ст. 1 Статуту передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Стаття 16 Статуту встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст.172-20КУпАП передбачена за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Частиною 3 статті 172-20КУпАП встановлена відповідальність, в тому числі, за виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 №896 від 01.02.2023 року вбачається, що 01.02.2023 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 виявлено на виїзді з н.п. м.Валки (блок-пост №1) Харківської області в стані наркотичного чи іншого сп`яніння під час виконання службових обов`язків в особливий період. О 14 год 10 хв. 01.02.2023 року ОСОБА_1 для проведення огляду направлено до Валківського ЦРЛ, але в присутності двох свідків від проходження огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння відмовився.

Крім того, з відомостей цього протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 пояснив, о 14 год. 00 хв. 01.02.2023 року його було зупинено військовослужбовцями ВСП на виїзді з населеного пункту м.Валки (пост №1), де він перебував за кермом т/з Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння. В подальшому йому військовослужбовцями було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного чи іншого сп`яніння, на що він відмовився (арк.1-2).

З розписки від 01.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 №896 від 01.02.2023 року (а.с.3).

Із заяви від 01.02.2023 року, долученої до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 про судовий розгляд за його відсутності та визнання вини у вчиненні правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 №896 від 01.02.2023 року.

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями командира 2 взводу охорони та ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 під час складання ним протоколу та адміністративних матеріалів за цим протоколом, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися, тобто останні не зверталися зі скаргою на дії ОСОБА_2 до його керівництва або до відповідних вищих посадових осіб, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій командира 2 взводу охорони та ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_3 під час складення протоколу.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей з відомостей ЄРДР щодо порушення кримінального провадження за фактом фальсифікації матеріалів цієї справи, а тому апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими та суб`єктивними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддею відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова судді відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, слід констатувати, що розглянувши адміністративну справу, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України.

Доводи апеляційної скарги захисника Киченюка А.С. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20КУпАП є необґрунтованими, оскільки відмова військовослужбовця від проходження огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння при виконанні ним обов`язків військової служби в умовах особливого періоду є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Крім того, захисником Киченюком А.С. не надано доказів про те, що ОСОБА_1 був у відпустці чи був звільнений з лав ЗСУ станом на 01.02.2023 року, тобто не виконував обов`язків військової служби.

Змістовний аналіз структури правової норми ч. 3 ст.172-20КУпАП вказує на те, що дана правова норма встановлює пряму диспозицію (в даному провадженні відмова військовослужбовця від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння), за яку прямо передбачено адміністративну відповідальність - накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу або арешт з утримання на гауптвахті.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Киченюка А.С. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 14 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Киченюка А.С. залишити без задоволення, а постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 14 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков