Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1136/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, за участю секретаря Кострицької Т.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Паламарчука О.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.11.2022 року органом № 1818, РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 від 29.04.2004 року, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 464739 від 11.05.2023 року вбачається, що 11.05.2023 року, о 23 год. 11 хв., на автодорозі М-07, Київ-Ковель-Ягодин, 216 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager» та у медичному закладі у лікаря-нарколога водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, зазначив, що він не керував автомобілем, який належить його батьку, а керував його знайомий ОСОБА_2 . Стверджує, що того вечора до нього додому, де він разом зі своїм знайомим ОСОБА_3 пили пиво, приїхав ОСОБА_2 та вони всі разом поїхали на заправку пити каву. В подальшому на заправку приїхали працівники поліції та почали складати протокол відносно ОСОБА_1 . Останній намагався пояснити поліцейським, що за кермом був ОСОБА_2 , який вийшов з автомобіля до туалету та телефонував на номер 102, оскільки працівники поліції не приймали до уваги його позицію. Стверджує, що ОСОБА_2 надав автомобіль його батько ОСОБА_4 для перевезення особистих речей. Потім із заправки вони їхали тим самим автомобілем та за кермом перебував ОСОБА_2 .

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Паламарчук О.В. в судовому засіданні зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення, а тому такий не може бути прийнятий судом до уваги та покладений в основу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також, вважає, що працівниками поліції грубо порушені права ОСОБА_1 , зокрема стосовно обізнаності з пред`явленим йому обвинуваченням, оскільки копія протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 на місці події, тобто на автозаправній станції, не вручалася та засобами поштового зв`язку не направлялася. На його переконання наявний в матеріалах справи диск DVD-R не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки такий є «нечитаємим», тобто таким, що не піддається зчитуванню комп`ютерною технікою. Крім того, адвокатом Паламарчуком О.В. в судовому засіданні заявлено клопотання про надання йому часу для підготовки заяви про відвід головуючого судді у вказаній справі, а також висловлено на адресу суду твердження про те, що він знає яке рішення прийме суд та, фактично, погрозу звернення із заявою до правоохоронних органів та Вищої ради правосуддя на дії судді у випадку прийняття рішення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його кумом, хресним батьком його дитини. Того дня, точної дати назвати не може, він взяв автомобіль «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 у ОСОБА_5 для перевезення особистих речей. Також, він попросив ОСОБА_3 про допомогу у перевезенні речей. У подальшому, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 заїхали за ОСОБА_1 додому та вони всі разом поїхали на заправку попити кави, де ОСОБА_2 пішов заправляти автомобіль. Стверджує, що на АЗС він повідомляв поліцейським про те, що саме він їхав за кермом автомобіля, при собі мав посвідчення водія та технічний паспорт, доручення на право керування не має. Під час тієї події викликали поліцію, оскільки патрульні поліцейські нібито вимагали кошти. Того ж вечора, він завіз всіх додому. Окрім цього, повідомив, що після тієї події він до поліції не звертався та не повідомляв, що він керував зазначеним автомобілем.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 який є його троюрідним братом, особисто попросив підтвердити, що ОСОБА_1 не їхав 11.05.2023 року за кермом автомобіля. Стверджує, що вдень він разом з ОСОБА_2 перевозили речі автомобілем «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 та після цього ввечері вирішити заправити автомобіль. На автозаправній станції під`їхала поліція, потім поліцейські почали складати протокол на ОСОБА_1 , який не перебував за кермом. Коли їхали на заправку, то ОСОБА_1 підібрали у центрі с. Радовель. Стверджує, що ОСОБА_2 , який пішов на заправку та повернувся через 15-20 хв. повідомляв поліцейським про те, що за кермом був він. При цьому, ОСОБА_3 повідомив, що він не бачив куди саме на заправці пішов ОСОБА_2 , оскільки він особисто в той вечір був у нетверезому стані, перед тим вживав горілку. Також, повідомив, що ОСОБА_1 в той вечір був нетверезий, він особисто з ОСОБА_1 пиво не пив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвоката Паламарчука О.В., пояснення свідків, суд дійшов наступного висновку.

Стосовно клопотання адвоката Паламарчука О.В. про надання йому часу для підготовки заяви про відвід головуючого судді.

Оскільки, положеннями чинного КУпАП питання щодо відводу та самовідводу судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення не врегульовані, проте, враховуючи, що відповідні питання врегульовані нормами КПК України, застосовуючи принцип аналогії права, суддя вважає за необхідне при вирішенні даного клопотання виходити з положень ст.ст. 75-81 КПК України.

На підставі ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Отже, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, які суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу або відводу з підстав, вже розглянутих судом, за відсутності нових обставин чи доказів.

КПК України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами.

Згідно правового висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к, суд констатував, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 року у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 року у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Справа про адміністративне правопорушення, порушена відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП перебуває у провадженні судді Винара Л.В. з 25.05.2023 року. Протягом цього часу, вже двічі, а саме 25.07.2023 року та 30.08.2023 року справа була відкладена з підстав заявлення відводу судді з одних і тих самих підстав.

Постановами Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.08.2023 року та від 02.10.2023 року у задоволенні заяв адвоката Паламарчука О.В. в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. у справі № 287/1136/23 відмовлено.

Вищевказані обставини ймовірно свідчать про те, що адвокат Паламарчук О.В. неодноразово подаючи до суду заяви про відвід судді Винара Л.В., намагається затягнути розгляд справи використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

В даному випадку зловживання процесуальними правами має форму штучного ускладнення процесу розгляду справи в результаті поведінки представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що перешкоджає винесенню рішення у справі, оскільки неодноразове подання необґрунтованих заяв про відвід судді у цій справі спрямовано на свідоме, невиправдане затягування судового процесу.

Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обставини вчинення даного правопорушення підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 464739 від 11.05.2023 року відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проте від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

На переконання суду, формулювання суті вчиненого адміністративного правопорушення, зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 464739 від 11.05.2023 року є конкретним, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області Ладошко Г.М., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою, зміст висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження, в тому числі даними оглянутого відеозапису.

- копією постанови серії ЕАС № 6976299 від 11.05.2023 року згідно якої ОСОБА_1 11.05.2023 року притягнуто працівниками поліції до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що вказана постанова оскаржується ОСОБА_1 у судовому порядку. Враховуючи наведене, вказана постанова є чинною та підтверджує факт того, що 11.05.2023 року, о 23 год. 11 хв., на автодорозі М-07, Київ-Ковель-Ягодин, 216 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 .

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.05.2023 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

- рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Ладошка Г. від 11.05.2023 року у якому останній зазначив, що 11.05.2023 року, близько 23 год. 10 хв., під час несення служби з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху у складі екіпажу «Граніт» ним було зупинено автомобіль марки «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який порушив ПДР. При спілкуванні з водієм у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.

Суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій. Підстав ставити під сумнів, викладене у рапорті співробітником поліції, у суду немає, оскільки дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, поліцейський ОСОБА_6 на момент складання адміністративних матеріалів перебував при виконанні службових обов`язків, інформації щодо його упередженості чи зацікавленості у притягненні особи до відповідальності, у суду немає.

- диском з відеозаписом події.

Відповідно до загальних положень ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ст. 16 зазначеного Закону водій зобов`язаний, зокрема, виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п. п. 67, 68 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 9901/159/19 водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Дотримання водієм транспортного засобу процедури проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції є його обов`язком.

П. 2 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103 (далі Порядок № 1103) передбачено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно пунктів 6, 7 Порядку № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

П. 8 Порядку № 1103 передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено диск з відеозаписом події, який долучений працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.

З оглянутого диску з відеозаписом події, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що у зв`язку із виявленням під час спілкування з ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння працівником поліції запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку. Проте, ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.

Зафіксовані відеозаписом бодікамери поліцейського обставини, на переконання суду, безумовно стосуються подій, зафіксованих 11.05.2023 року в протоколі про адміністративне правопорушення та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити події, детально відновити їх послідовність, конкретизувати належну поведінку поліцейських та процесуальну поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозаписом зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився на законну вимогу патрульних поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі.

Суд визнає вищевказаний відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що поставлено йому у вину.

Судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучений до матеріалів провадження відеозапис неналежним чи недопустимим доказом в суду немає.

Вищевикладене свідчить про те, що складений працівником поліції стосовно ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про події правопорушення та особу, яка його вчинила.

Твердження ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про те, що за кермом транспортного засобу автомобіля «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 перебував ОСОБА_2 повністю спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

У постанові КАС ВС від 29.04.2020 року у справі № 161/5372/17 суд зазначив, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Суд зазначає, що показання ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 містять значні розбіжності, не точності та не узгоджуються з матеріалами справи.

Зокрема, у судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що він разом із ОСОБА_3 вживали спиртні напої у нього вдома, на момент коли до них приїхав ОСОБА_2 та запропонував попити разом кави на автозаправній станції. Проте, свідок ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_3 допомагав йому перевозити особисті речі на автомобілі «Merсedes Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_4 та вони разом приїхали ввечері до ОСОБА_1 та забрали його попити кави. В свою чергу, свідок ОСОБА_3 зазначив про те, що він 11.05.2023 року допомагав ОСОБА_2 перевозити особисті речі, а потім вони вирішили заправити автомобіль, а тому поїхали на АЗС. ОСОБА_1 зустріли по дорозі, а саме в центрі с. Радовель, Коростенського району, Житомирської області.

Крім того, ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтвердили вказані свідки у судовому засіданні, що викликає сумнів у об`єктивності та неупередженості їх свідчень. Так, свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що він знає, чому його викликають до суду, пояснив, що ОСОБА_1 є його кумом, хресним батьком його дитини, з ним він перебуває у дружніх відносинах. Також свідок повідомив, що після тієї події він до поліції не звертався та не повідомляв, що саме він керував зазначеним автомобілем.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його троюрідним братом, з ним він перебуває у дружніх відносинах, при цьому повідомив, що в судове засідання його покликали, щоб він особисто підтвердив, що ОСОБА_1 не їхав того дня за кермом автомобіля, оскільки його про це попросив ОСОБА_1 . Вказане, ймовірно свідчить про те, що ОСОБА_1 ще до початку розгляду вказаної справи судом обговорював зі свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 події, що мали місце 11.05.2023 року з метою створення версії для захисту ОСОБА_1 та уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи наявність значних розбіжностей у показах допитаних у судовому засіданні свідків, такі не є належними доказами в справі та не можуть бути взяті судом до уваги.

Також, твердження сторони захисту, що водію не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого йому не вручалася його копія, про що зроблено відповідну відмітку, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП. Крім того, під час розгляду судом справи ОСОБА_1 неодноразово ознайомлювався з матеріалами справи.

Твердження адвоката Паламарчука О.В. про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам законодавства є безпідставними, та такими, що не впливають на доведеність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, доводи сторони захисту наведені ним у судовому засіданні не підтверджуються належними та допустимими доказами та повністю спростовуються наявними в матеріалах провадження дослідженими даними та не свідчать про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази, які є достовірними, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, зібрані з дотриманням порядку, встановленого КУпАП, у їх сукупності, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та його дії за ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані вірно.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення у відповідності до ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

При обранні міри адміністративного стягнення враховується характер та обставини адміністративного правопорушення, його наслідки, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, тому суд вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та обрати йому адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 27, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 283,284,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф перерахувати на рахунок отримувача (стандарт ІВАN) UA0006001, Отримувач ГУК в Житомирській області, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37976485, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн., які перерахувати на рахунок отримувача UA0026001, Отримувач ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар