Справа № 204/3290/23
Провадження № 3/204/2153/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Токар Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця ОСОБА_2 , передбачені ч.3 ст.172-20 КУпАП, для розгляду по суті.

Відповідно до протоколу серії ДНПК-2 №1731 від 22.02.2023 року, 22.02.2023 року близько 15.20 год., ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території тимчасового розташування військової частини, виконуючи обов`язок військової служби, був виявлений заступником командира батареї з МПЗ лейтенантом ОСОБА_3 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, характерний запах алкоголю, у зв`язку із чим уповноваженим було прийнято рішення направити матроса ОСОБА_2 на огляд до підрозділу Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою встановлення стану (ступеню) алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння було проведено у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Результат проведеного огляду становить 2,05 проміле. У зв`язку із чим, військовослужбовець матрос ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, у протоколі в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_2 зазначив, що провину визнає повністю, просить суворо не карати та у зв`язку із необхідністю виконання обов`язків військової служби просить розглянути справу за його відсутності, що засвідчено у протоколі особистим підписом ОСОБА_2 .

Вивчивши надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши все між собою у сукупності, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, і повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНПК-2 №1731 від 22.02.2023 (а.с.1-3);

-результатом тесту газоаналізатору Алконт-М прилад №00244, тест №3180, проведений 22.02.2023 року о 16.17 год. стосовно ОСОБА_2 ; результат тесту склав 2,05 проміле (а.с.4);

-Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, а саме аналізатору вмісту парів алкоголю «Алконт-М» №00244-15, результати якого становлять 2,05 проміле. Тест проведено в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Особистим підписом матрос ОСОБА_2 з результатами тесту погодився (а.с.5);

-свідоцтвом на спеціальний технічний засіб за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння (а.с.6);

-тимчасовим посвідченням №6555 (взамін військового квитка) виданим 27.11.2006 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.7).

Дії ОСОБА_2 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Так, частиною 3 ст.172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року N 411/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15", не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні (Постанова від 25.04.2018 № 205/1993/17 Верховний Суд, Касаційний цивільний суд).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку із збройною агресією Російської федерації проти України» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та триває по теперішній час.

Обставиною, яка пом`якшує адміністративну відповідальність, суд визнає щире каяття; обставини, які обтяжують адміністративну відповідальність, судом не встановлені.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який щиро розкаявся у вчиненому, за період служби не притягувався до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням строків на момент розгляду справи, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, з чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Крім того, враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи з принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст.129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ.

Аналіз диспозиції та санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП дають підстави стверджувати, що дані правопорушення відповідають критеріям кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на необхідність визнання вини.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а справу провадженням закрити, у зв`язку з закінченням строку накладення стягнення за п.7 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 36, 38, п.7 ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити на підставі ст.38 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Токар