ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2411/23
Провадження №3/477/1334/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Глубоченко С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , не працюючого, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 ,

за частиною п`ятою статті 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №416864 від 29 серпня 2023 року, ОСОБА_2 29 серпня 2023 року о 07.50 годині на 147 км автодороги М14, сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, в межах Миколаївського району Миколаївської області, керував транспортним засобом автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року. Своїми діями порушив пункт 2.1.а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності приходжу до наступного.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються:

протоколом про адміністративне правопорушення;

поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо.

Згідно статті 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини дев`ятої, десятої статті 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до положень статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За аналізом положень частини першої статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до частини другої статті 252 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (частина друга статті 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (частина третя статті 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (частина четверта статті 126 КУпАП).

За сукупним аналізом положень статті 126, 251, 252 КУпАП відповідальність за правопорушення пов`язане з керуванням транспортним засобом особою, яка позбавлення права керування транспортними засобами настає в разі доведення її вини уповноваженою особою належними доказами.

Доказуванню в цьому випадку підлягає подія керування транспортним засобом, та, в залежності від інкримінованої особі яка притягується до адміністративної відповідальності частини статті, настання/ наявність однієї з обставин, що визначені диспозицією статті 126 КУпАП такі як відсутність у особи права керування транспортним засобом, встановлення такій особі обмеження у праві керування транспортними засобами, або позбавлення особи права керування транспортними засобами.

За практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Так, відповідно до пункту 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Поряд з цим, ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й позбавлення прав на управління транспортним засобом, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії статті 6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визнаються кримінальними у конвенційному значенні.

Отже, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, а також передбачає позбавлення права керування транспортним засобом.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення ЄСПЛ у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Суд з цього приводу також зауважує, що, визнаючи те чи інше діяння адміністративним правопорушенням і встановлюючи за його вчинення санкцію, законодавець враховує, що ступінь суспільної небезпеки однотипних проступків може бути різний.

Внаслідок цього у ряді випадків визначається декілька складів адміністративних проступків, належних до одного типу діянь. Такі склади різняться за ступенем суспільної небезпеки. На більш високий ступінь небезпеки вказують додаткові (кваліфікуючі) ознаки. Кваліфікація діяння особи відноситься до повноважень особи, яка складає певний протокол, й ця функція притаманна та є частиною діяльності саме суб`єктів адміністративної юрисдикції, включає вибір, встановлення норми, яка підлягає застосуванню у конкретному випадку. Посадова особа, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, не може переймати на себе функції кваліфікації деліктів.

За матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області від 30 серпня 2023 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с.8).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №790147 від 15 квітня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень за адміністративне правопорушення, що мало місце 15 квітня 2023 року, та яке виразилося у керуванні ним транспортним засобом, марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 будучи позбавленим права керування транспортними засобами (а.с.5).

Обставини, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП також підтверджуються довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області від 30 серпня 2023 року (а.с.4).

У свою чергу, як зазначено судом вище, для доведення винуватості особи у цьому випадку доказуванню підлягає серед іншого сам факт керування транспортним засобом, а також факт позбавлення особи права керування транспортним засобом.

У свою чергу матеріали справи, всупереч обов`язку уповноваженої особи зібрати докази, передбаченому статтею 252 КУпАП, не містять доказів, як щодо керування ОСОБА_2 транспортним засобом 29 серпня 2023 року так і доказів, щодо позбавлення останнього права керування транспортними засобами, що ставить під обґрунтований сумнів наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Так, до матеріалів справи не долучено доказів про позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, та суд в силу положень статті 252 КУпАП позбавлений можливості самостійно здійснювати збір доказів.

Більш того сумнівним є і відсилання у протоколі про адміністративне правопорушення до тієї обставини, що постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 19 травня 2023 року ОСОБА_2 позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки така постанова до справи не долучена, а дата її винесення не кореспондується з датою винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №790147 від 15 квітня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, тобто за керування транспортними засобами особою, яка позбавлена права керування такими транспортними засобами.

Більш того, долучена до матеріалів справи довідка старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області від 30 серпня 2023 року, свідчить про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, отже і позбавлення його права, яке він не отримував є досить сумнівним.

За викладеного, посадова особа поліції, яка складала протокол, всупереч вимог статті 251 КУпАП, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та був позбавлений права керування транспортними засобами матеріали справи взагалі не містять.

Відомості, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо керування транспортним засобом ОСОБА_2 не підтверджуються жодними належними доказами, як то фото чи відео фіксацією, показанням свідків, тощо.

При цьому суд зазначає, що відповідно практики ЄСПЛ він не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП

Керуючись статтями 247, 283, 284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, через відсутність події і складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, протягом десяти днів з дня її винесення

СУДДЯ С.М.ГЛУБОЧЕНКО