Провадження № 3/225/522/2023
Єдиний унікальний номер № 225/1315/23
Дзержинськийміський суд Донецькоїобласті
ПОСТАНОВА

іменем України

17 липня 2023 року Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Челюбєєв Є.В., за участі секретаря Федорцової І.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Єфремової Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду матеріали, які надійшли від офіцера служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2023 року до Дзержинського міського суду Донецької області надійшов протокол, складений стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 за ч. 2 ст.172-14 Кодексу України, в якому зазначено, що 01 березня 2023 року в м.Торецьку Донецької області військова службова особа допустила перевищення влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, захисник Єфремова Ж.А. підтримала позицію ОСОБА_1 , вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями КУпАП, просила провадження по справі закрити.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 захисника, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений 23 червня 2023 року. В частині протоколу про адміністративне правопорушення, де зазначена суть порушення, дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (склад адміністративного правопорушення).

В той же час, уповноважена особа, а саме офіцер служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 , лейтенант ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення № 2 від 23.06.2023 зазначила, що військовослужбовець ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, 01 березня 2023 року в м.Торецьку Донецької області допустив перевищення влади чи службових повноважень, тобто вчинив умисні дії, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень.

При цьому, описуючи суть адміністративного правопорушення, офіцер служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 , лейтенант ОСОБА_2 не зазначила, які саме умисні дії, передбачені ч. 2 ст. 172-14 КУпАП вчинив ОСОБА_1 .

Також, уповноваженою особою при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не вказані відповідні нормативно - правові акти, а саме закони, укази, постанови, статути, положення, інструкції, правила, тощо, якими передбачені повноваження, за межі яких виходив військовослужбовець ОСОБА_1 , при їх перевищенні.

Адже, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУпАП є адміністративним правопорушенням з формальним складом, а тому для об`єктивної сторони законодавство вимагає встановлення тільки факту самого діяння.

Отже, в протоколі уповноважена особа суть адміністративного правопорушення сформулювала не достатньо чітко, переписавши лише фабулу та диспозицію відповідної статті КУпАП.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 6 вересня 2005 року в справі «Гурепка проти України», зазначив, що з огляду на усталену прецедентну практику, в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь - якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Оскільки об`єктивна сторона правопорушення викладена в протоколі не достатньо для повного розуміння особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суті правопорушення, тому протокол складений з порушенням ст. 256 КУпАП, а тому не може вважатися допустимим доказом.

Визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, позбавляє суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження в справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для прийняття рішення в справі про адміністративне правопорушення по суті.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Підсумовуючи викладене вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-14 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо, зокрема відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.2 ст. 172-14, ст.ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга через Дзержинський міський суд Донецької області протягом 10 (десяти) днів з моменту винесення постанови.

Суддя Є.В. Челюбєєв