Справа № 495/3728/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Білгород- Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, у складі:

головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровський Одеської області матеріали адміністративної справи, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 та від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рені, працюючого інспектором Прикордонної служби 1 категорії - перекладач відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 172-18, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області надійшли матеріали від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №266575 Е від 13.04.2023 року, 12.04.2023 року надійшли результати службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 , який 18.03.2023 року перебуваючи в прикордонному наряді «Перевірка документів» ним було не внесено дані про особу до бази даних ПТК АПК «Гарт 1/П» стосовно громадянина України ОСОБА_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 3 п. 5 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», п. 20, п. 6 розділу ІІ та п.п. 19 п. 7 розділу ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом МВС №1261, правопорушення вчинено в умовах особливого періоду, чим порушив вимоги ч. 2 ст.172-18 КУпАП.

01 травня 2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області надійшли матеріали від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №165156 від 17.04.2023 року, 17.04.2023 року о 23 год. 35 хв., в м. Білгород-Дністровський по вул. Портова, Одеська область, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Форт», державний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, відповідно до яких свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень заперечував. З протоколом складеним у відношенні нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП не згоден та пояснив, що він виконував свої обов`язки у прикордонному наряді «Перевірка документів» доповів старшому прикордонних нарядів про виявлення особи, передав документи особи старшому прикордонних нарядів та не пропустив особу через державний кордон для з`ясування наявності або відсутності підстав тимчасової відмови особі у перетині державного кордону. Після чого йому документи даної особи не повернули. У зв`язку з вищезазначеним, рапорт на скасування транспортного засобу, на якому слідував даний громадянин прикордонному наряду не надав. У зв`язку з тим продовжив здійснення прикордонного контролю та попередньо після завершення алгоритму про спрацюванню індексу «В» очікував документи для повторного внесення в Б/Д Гарт-1П. Також, зазначив, що данні про дану особу на момент передачі справи до суду були внесенні до БД ПТК АПК Гарт-1П, що підтверджується витягом з баз даних ПТК АПК «Гарт-1/П в пункті пропуску «Старокозаче».

Також, пояснив, що з протоколом складеним у відношенні нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП також не згоден, вказавши, що з даним протоколом не ознайомлений, копію адміністративного протоколу йому ніхто не давав, працівник поліції почав говорити, що повідомить його військову службу правопорядку, однак їх було повідомлено на наступний день, автомобіль ОСОБА_1 забрав через 3-4 дні з штраф майданчика, однак при цьому акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не було.

На підставі вищевикладеного просив, провадження по справам відносно нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП та за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Вказані матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим, на підставі ст. 36 КУпАП дані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

Щодо провадження № 495/3728/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, суд дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, пояснення особи, відносно якої складено протокол, пояснення свідка, дійшов до наступних висновків.

Частина 1 ст.172-18 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Частина 2 чт. 172-18 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Диспозиція вказаної статті передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2ст.172-18 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, порушила правила несення прикордонної служби.

Підпунктом 3 пунктом 5 статтею 2 ЗУ «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.

Згідно п.20 Глави 5 Розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом МВС України від 19.05.2015 року №1261, перевірка документів - прикордонний наряд у складі одного та більше прикордонників, який призначений для перевірки документів у осіб з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, в`їзду та перебування на визначеній території, де Державна прикордонна служба України здійснює прикордонний контроль, інші службові дії з охорони державного кордону, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

Пунктом 6 розділу ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом МВС №1261 кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань та обов`язків.

Підпунктом 19 пункту 7 розділу II «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом МВС №1261, під час несення служби прикордонні наряди зобов`язанні здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду відповідно до вимог ЗУ «Про прикордонний контроль», нормативно-правових актів та актів організаційно-розпорядчого характеру Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України-Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно дост.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №266575 Е від 13.04.2023 року, ОСОБА_1 інкримінується те, що 18.03.2023 року ОСОБА_3 перебуваючи в прикордонному наряді «Перевірка документів», ним було не внесено дані про особу до бази даних ПТК АПК «Гарт 1/П» стосовно громадянина України ОСОБА_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 18.03.2023 року виконував свої обов`язки у прикордонному наряді «Перевірка документів» в напрямку на виїзд з України в пункті пропуску «Старокозаче». На виїзд з України прибув гр. України ОСОБА_4 на вантажному транспортному засобі «MAN BC2840». Під час здійснення прикордонного контролю та внесення даних до Б/Д Гарт-1П за індексом «В» стосовно гр. ОСОБА_2 згідно Наказу МВС України №535 від 23.06.2017 року виконував дії згідно алгоритму, а саме доповів старшому прикордонних нарядів про виявлення зазначеної особи, передав її документи старшому прикордонних нарядів та не пропустив особу через державний кордон для з`ясування наявності або відсутності підстав тимчасової відмови особі у перетині державного кордону. Після чого документи ОСОБА_1 не повернули. У зв`язку з вищезазначеним, рапорт на скасування транспортного засобу «MAN BC2840» державний номер НОМЕР_3 на якому слідував громадянин України ОСОБА_4 , ОСОБА_1 прикордонному наряду не надав, у зв`язку з тим продовжив здійснення прикордонного контролю та попередньо після завершення алгоритму по спрацюванню індексу «В» очікував документи для повторного внесення в Б/Д Гарт-1П.

В матеріалах службового розслідування не вказано, які саме достатні заходи ОСОБА_5 міг вжити з метою запобіганню порушенню правил «Перевірки документів», якщо документи йому не повернули для повторного внесення.

В свою чергу, матеріали справи містять інформацію, що данні про гр. ОСОБА_2 були внесенні до БД ПТК АПК Гарт-1П, що підтверджується витягом з баз даних ПТК АПК «Гарт-1/П» в пункті пропуску «Старокозаче».

Також, в судовому засіданні був допитаний свідок старший прикордонних нарядів ОСОБА_6 , який пояснив, що вони перевіряли правомірність виїзду за кордон даної особи, приблизно годину, півтори все підтвердилось та особу випустили за кордон. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 не приймав рішення про випуск чи не випуск даної особи за кордон. ОСОБА_1 відпрацював, помилок не було, якщо індекс спрацював, значить відомості про особу були внесені до БД ПТК АПК Гарт-1П.

Враховуючи вищевикладене, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, матеріали справи не містять.

Так за ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Що стосується правопорушення по справі № 495/4315/23, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №165156 від 17.04.2023 року, ОСОБА_1 інкримінується те, що 17.04.2023 року о 23 год. 35 хв., в м. Білгород-Дністровський по вул. Портова, Одеська область, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Форт», державний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження на стан сп`яніння в встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно до положень частини 1статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані повинні узгоджуватись з іншими доказами доданими до нього.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

Протокол про адміністративне правопорушення, це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченогоКУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положеньст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 2.5Правил дорожнього руху, що затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306(далі - Правила), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння, що зазначено в адміністративному протоколі, проте на підтвердження чого працівниками поліції не надано до суду жодного належного та допустимого доказу по справі.

У Постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та кваліфікуючою ознакою даного правопорушення є вчинення одного з зазначених вище правопорушень протягом року. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Дослідивши основний доказ по справі протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №165156 від 17.04.2023 року, суд погоджується із твердженням ОСОБА_1 , що протокол містить недоліки та не може бути належним та допустимим доказом вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, під час складання зазначеного вище адміністративного протоколу, в порушення ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права щодо права знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, як стверджує ОСОБА_1 , він взагалі не був ознайомлений з протоколом, а на відеозапис, який міститься в матеріалах справи не було зафіксовано самого процесу складення зазначеного вище адміністративного протоколу.

Відповідну позицію висловив у своїй постанові Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду України від 18.02.2020 року по справі №524/9827/16-а у адміністративному провадженні №К/9901/20742/18, а саме, що ненадання інспектором поліції можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35Закону України«Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням.Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що останній допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його було зупинити, у зв`язку із чим, всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таку позицію висловив у своїй постанові Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №136/651/21 від 23.07.2021 року, а також це підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, а саме - якщо зупинка транспортного засобу була безпідставною, штраф за порушення правил ПДР незаконний.

В матеріалах справи в якості доказів адміністративного правопорушення, поліцейським долучений компакт диск. Однак на відеозаписі, який надали працівники поліції не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 за кермом, відсутні відомості керування транспортним засобом, чи руху транспортного засобу, тому він не може бути прийнятий судом як належний доказ скоєння адміністративного правопорушення.

Окрім того, на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, не зафіксовано ані свідків правопорушення, ані відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.

Відповідно до ст.40Закону України«Про національнуполіцію» поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліції для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР.

Також, в судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона була за кермом автомобіля, вони їхали з ОСОБА_1 та їх зупинили працівники поліції. Вона показала всі документи, відкрила багажник для огляду, де працівники поліції побачили бронежилет. Працівники поліції протокол складали без них у своїй машині, з протоколом їх не ознайомили. Приїхав евакуатор та евакували машину, при цьому акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не було. Працівники поліції бачили, що саме вона була за кермом даного автомобіля.

Враховуючи вищезазначене, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідка, суд приходить до обґрунтованого висновку, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №38/17, згідно якої останній роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Враховуючи вищезазначене суд констатує, що основний доказ відмови ОСОБА_1 від продуття алкотестера та проходження медичного огляду на стан сп`яніння, не можна вважати допустимим, оскільки суду не надано доказів його допустимості (що він оформлений в порядку встановленому законодавством), тому і обставина щодо відмови, яка є складом правопорушення передбаченого ч.1ст.130 КУпАП не є доведеною.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За вище викладених обставин, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, визначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 165156 від 17.04.2023 року, оскільки вказані обставини не знайшли обґрунтованого підтвердження при розгляді справи.

За таких підстав, суд вважає за необхідне провадження по справі закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 36, ч. 2 ст. 172-18,ч. 1 ст. 130 ч. 1, п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справи про адміністративні правопорушення № 495/3728/23 та 495/4315/23 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єднати в одне провадження та присвоїти справі № 495/3728/23, номер провадження 3/495/1548/2023.

Провадження по справі № 495/3728/23 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП та за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст даної постанови складено та оголошено 06.07.2023 року о 15.00 годин.

Суддя: