Провадження № 3/522/7934/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Дерус А.В., за участі захисника Суворова О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 156 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 879324 від 25.05.2023 року встановлено, що 25.05.2023 року, о 12:40 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, № 66/1, у магазині «Продукти», здійснювала реалізацію електронних тютюнових виробів без марок акцизного збору.

ОСОБА_1 не погоджується з викладеним у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП, крім іншого передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються «нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення», однак а ні протокол про адміністративне правопорушення, а ні інші матеріали справи, не містять посилання на конкретний нормативно - правовий акт та конкретну норму цього акту, яка була порушена ОСОБА_1 на думку працівника поліції та за яку остання має нести адміністративну відповідальність, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП, що в свою чергу є грубим порушенням права на захист в розумінні поняття «Справедливий суд» та унеможливлює розкрити в повній мірі суть адміністративного правопорушення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України», від 09.11.2010 р. Підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції є взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту. Тобто у справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження та права на захист.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v.Russia", рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Тобто, тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до вчинення правопорушення.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Вказані обставини повністю кореспондуються з вимогами ст.ст. 251 та 255 КУпАП.

Так, з матеріалів дійсної справи немає можливості встановити точну дату нібито коли було вчинено адміністративне правопорушення (так протокол та додатки до нього складені від 26.05.2023 року, однак саме в протоколі працівником поліції описуються події 25.05.2023 року), що взагалі ставить під сумнів законність складення працівниками поліції дійсного протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до дійсного протоколу та доданих до нього пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 місцем вчинення адміністративного правопорушення є АДРЕСА_2 (протокол про адміністративне правопорушення) та АДРЕСА_3 (пояснення понятих), однак, слід зазначити, що до зазначених адрес ОСОБА_1 не відноситься жодним чином, адже, вона проходила стажування на посаду касира магазину ОСОБА_4 , який відповідно до Договору оренди приміщення №02 від 05.04.2022 року, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, буд. 56/2. ОСОБА_5 .

Крім того, в матеріалах дійсної адміністративної справи відсутні відомості про проведення будь-яких оперативних закупок у громадянки ОСОБА_1 та про вилучення у неї грошових коштів в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто, немає жодних підтверджень, щодо продажу будь-якого товару ОСОБА_1 .

Працівник поліції при складані протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснив ОСОБА_1 можливість скористатись допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права всупереч ст.ст. 256, 258 КУпАП, не має власноручного підпису ОСОБА_1 , що вона дійсно ознайомлена, тільки є її прізвище, яке написано службовою особою, яка склала протокол.

Так, протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, з огляду на вказане, протокол складений стосовно ОСОБА_1 , не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту, а жодні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 156 КУпАП, відповідно наданих працівником поліції до суду матеріалів справи відсутні.

ОСОБА_1 не займається господарською діяльністю та не має статусу суб`єкта господарювання, або які б встановлювали наявність факту її перебування у трудових відносинах із будь-яким суб`єктом господарювання, покладення на неї адміністративно-розпорядчих функцій чи свідчили, що остання є фізичною особою-підприємцем, а тому ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 156 КУпАП передбачено відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Некоректним є посилання працівника поліції в протоколі на здійснення продажу електронні сигаретами - без акцизного збору, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 156 КУпАП передбачає «відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку», тобто ці два визначення не є тотожними.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, крім іншого суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП може бути лише суб`єкт господарювання. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, полягає у здійсненні торгівлі, тобто процесу обміну товарами та грошима.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів справи відсутні дані на підтвердження факту продажу (передачі) ОСОБА_1 товару, який є предметом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.156 КУпАП та отримання нею грошей від продажу такого товару, тобто виручки, яка відповідно до санкції ч. 1 ст. 156 КУпАП повинна бути конфіскована у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу

адміністративного правопорушення.

У даному випадку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши надані у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність допустимими і належними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності по ст. 156 ч. 1 КУпАП закрити, у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.В. Дерус