Справа № 481/477/23 Головуючий у першій інстанції Вжещ С.І.
Провадження № 33/812/261/23 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Гелхвіідзе Джондо Романовича

на постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн,

в с т а н о в и в :

Згідно з постановою суду, 11 лютого 2023 року о 16:09 год. в м. Новий Буг, по вулиці Куйбишева, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного та алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, незв`язна мова, сухість ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного та наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, в присутності двох свідків. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 Гелхвіідзе Д.Р., подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апелянт не згодний із оскаржуваною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, також вважає, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови.

Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, а тому його відповідальність за діяння, зазначене в протоколі виключається.

Крім того, в порушення вимог пункту 9 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція №1452/735), працівники поліції не доставили водія до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду на стан сп`яніння та не склали письмове направлення на проходження медичного огляду, а тому відсутній факт такого направлення. Дії працівника поліції виразились, зокрема у тому, що він роз`яснив ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, а право ОСОБА_1 пройти огляд особисто в медичному закладі після складання протоколу поліцейським запропоновано не було. Тобто, здійснював роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності прав, які законодавством не передбачено.

Апелянт також посилається на те, що матеріали відеозапису не містять безпосередньої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі. Суд першої інстанції неповно дослідив відеозапис, наявний в матеріалах справи та не надав належну оцінку діям працівника поліції, в контексті мотивів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Також, суд не звернув увагу, що з доказів наявних в матеріалах справи, вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_1 не знаходився під його керуванням, а був припаркований, натомість інспектором поліції ініційовано притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, хоча доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на місці складання протоколу у матеріалах справи немає.

Відеозаписом фіксації правопорушення зі службового планшету поліцейського не було зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Із відеозапису вбачається лише, що водій ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, пояснивши, що вживав алкогольні напої але транспортним засобом не керував. При цьому, транспортний засіб працівниками поліції не зупинявся, такої обставини із відеозапису не встановлюється.

Також, апелянт зазначає, що керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і як наслідок переміщення в просторі. При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а.

Апелянт зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Суд першої інстанції не врахував наведених обставин, в зв`язку з чим неправильно застосував частину 1 статті 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Посилається на те, що диск CD-R, який доданий до протоколу не містить безперервної фіксації події, не має позначки чи відомостей яким чином та за допомогою чого було здійснено на нього відеозапис, не містить відомостей про номер та серію відеокамери, дату його виробництва та назви камери на яку здійснювався відеозапис, не долучені до справи свідоцтва, що стосуються технічного приладу «відеокамери». До протоколу не додано безперервний відеозапис з планшету. Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (коригувався) особою, яка копіювала відеозапис на CD-R диск, що заборонено Інструкцією. Отже, відеозапис фіксації події слід визнати неналежним та недопустимим доказом по справі.

Зазначає, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призводить до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду захисник Гелхвіідзе Д.Р. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явились. Справа призначалась до розгляду на 19 червня, 03 та 25 липня 2023 року. 19 червня 2023 року справу відкладено за заявою захисника на 03 липня 2023 року. 03 липня 2023 року справу відкладено на 25 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 , який телефонограмою повідомив про неможливість з`явитися у судове засідання, через поломку автомобіля по дорозі в суд. Про судове засідання 25 липня 2023 року захисник та ОСОБА_1 повідомлені належним чином, телефонограмами. Від захисника Гелхвіідзе Д.Р. 24 липня 2023 року надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від ОСОБА_1 будь яких заяв до суду не надходило.

Тому, відповідно до вимог статті 294 КУпАП неявка в судове засідання, особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджується наступними зібраними та дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 091868, 11 лютого 2023 року о 16 годині 09 хвилин в м. Новий Буг, по вулиці Куйбишева водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного та алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, незв`язна мова, сухість ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду для встановлення факту вживання спиртних напоїв, а також наркотичних препаратів у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1). Від ознайомлення під підпис зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП положень вказаної інструкції судом апеляційної інстанції не виявлено.

А тому, не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги про те, що зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , не відповідає диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що докази по справі, а саме, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 091868 від 11 лютого 2023 року, письмові пояснення свідків, відеозапис обставин правопорушення, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що матеріали відеозапису не містять безпосередньої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі, апеляційний суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 ставиться в провину відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За частиною 3 цієї статті у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Як слідує із письмових пояснень свідка ОСОБА_2 11 лютого 2023 року близько 16 год 09 хвилин він був свідком того, як ОСОБА_3 своїм автомобілем блокуючи зупинив автомобіль ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 із-за керма якого вийшов ОСОБА_1 та почав тікати. Він був запрошений працівниками поліції у якості свідка. Від водія ОСОБА_1 було чути різкий запах алкоголю, нестійка хода, незв`язна мова. В його присутності водій ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на місці та проїхати до лікарні для встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Також водій відмовився від підпису в протоколі та написання пояснень.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що в лютому 2023 року його було залучено, як свідка. В його присутності водію ОСОБА_1 поліцейські запропонували пройти огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, на місці за допомогою приладу "Драгер", а потім в лікарні, але останній відмовився, не заперечивши, що він вживав алкогольні напої та пояснив, що він автомобілем не керував.

Отже відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», а також в медичному закладі підтверджується поясненнями двох свідків, що відповідає порядку, передбаченому частиною 2 статті 266 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про те, що така відмова не зафіксована на відеозапису, не має правового значення.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 заперечував, що він керував транспортним засобом. Такі ж доводи викладені в апеляційній скарзі захисника.

Між тим, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Так, в судовому засіданні судом першої інстанції був допитаний як свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що 11 лютого 2023 року їхав по головній дорозі на мікроавтобусі сполученням "Миколаїв-Кривий Ріг" з пасажирами в м. Новий Буг зі сторони м. Миколаєва в сторону м. Кривого Рогу. Проїжджаючи біля магазину АТБ, перед ним з другорядної дороги виїхав автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , при цьому, водій цього автомобіль не надав йому перевагу в русі, внаслідок чого він мусив різко гальмувати. Своїми діями водій автомобіля ВАЗ 21099 створив аварійну ситуацію. Після чого, автомобіль марки ВАЗ 21099 їхав по дорозі перед ним та почав різко зупинятися, знову ж створюючи аварійну ситуацію. Він, з метою припинити такі дії водія та з`ясувати причину таких дій, обігнавши даний автомобіль, притиснув його до узбіччя та вирішив перевірити, що з водієм. Коли підійшов до автомобіля ВАЗ 21099, побачив, що водій, який знаходився за кермом даного автомобіля перебував в стані алкогольного сп`яніння. Він прийшов до такого висновку тому, що від цього водія було чути різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Поруч з водієм на пасажирському сидінні перебувала дівчина. Він, побачивши, що водій автомобіля ВАЗ 21099 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, попросив своїх пасажирів викликати поліцію. Коли водій почув це, вийшов з автомобіля та побіг у невідомому напрямку. Чоловік, який керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, був високий, худорлявий, з бородою. Також додав, що капот автомобіля ніхто не відчиняв. В його присутності поліцейські не пропонували даному водію пройти огляд на стан сп`яніння, так як останній втік, коли почув, що викликають поліцейських, а він поїхав далі, оскільки перевозив пасажирів до міста Кривий Ріг.

Показання свідка ОСОБА_3 про те, що автомобіль ОСОБА_1 зупинився попереду його транспортного засобу, підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_2 .

Перебування автомобіля ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на проїзній частині дороги на момент її зупинення свідком ОСОБА_3 , підтверджується також фотокарткою, наданою свідком ОСОБА_3 в судовому засіданні (а.с.28).

Керування ОСОБА_1 11 лютого 2023 року власним автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , підтверджується також поясненнями самого ОСОБА_1 , який в судовому засіданні пояснив, що в цей день він разом зі своєю дружиною їхав на вказаному автомобілі по вулиці Куйбишева в м. Новий Буг. Водночас, обставини зупинки автомобіля та залишення його на проїзній частині ОСОБА_1 пояснив тим, що автомобіль зламався. Після цього він вийшов з автомобіля, побачив, що сам не зможе його полагодити, та залишив даний автомобіль, і разом з дружиною пішов додому. Вдома випив алкогольні напої. Приблизно через годину повернувся до автомобіля, так як домовився з автомеханіком, що той полагодить автомобіль. В той час, коли йшов до автомобіля на дорозі його зупинили поліцейські та підвезли до місця, де стояв його автомобіль. Після чого, вже біля автомобіля поліцейські зупинили двох свідків та в їх присутності запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, на що він відмовився, так як не керував транспортним засобом.

Зауважень щодо керування автомобілем іншою особою на момент його зупинення від ОСОБА_1 не надходило. Автомобіль належить ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, зважаючи на зазначені пояснення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції правильно встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відсутність ОСОБА_1 за кермом автомобіля на момент прибуття працівників поліції, у зв`язку з тимчасовим залишенням власного автомобіля ОСОБА_1 після зупинки, за обставин, на які посилається свідок ОСОБА_3 , а саме, уникнення ОСОБА_1 зустрічі з працівниками поліції, не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в розумінні статті 130 КУпАП.

Отже, апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , так як ці доводи спростовуються вищенаведеними доказами винуватості, яким у апеляційного суду відсутні підстави не довіряти.

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджував, що суд в оскаржуваній постанові не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а.

Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

У справі № 404/4467/16-а, на яку міститься посилання як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно визначення «керування транспортним засобом», судами встановлено, що акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не містив відомостей про те, що позивач керував транспортним засобом або експлуатував його. Навпаки, зазначено, що огляд транспортного засобу було здійснено працівником поліції у дворі домоволодіння позивача, тобто не під час керування чи експлуатації позивачем транспортного засобу на вулично-дорожній мережі. В даній же справі, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також судом встановлено та підтверджується фото (а.с.28), зробленим свідком ОСОБА_3 , що автомобіль ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , стоїть на суцільній лінії проїзної частини по вулиці Грушевського (Куйбишева) в м. Новий Буг, а попереду нього стоїть мікроавтобус, який зупинив автомобіль ОСОБА_1 . Отже, зміст фактичних обставин у справах є різним.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не доставили водія до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду та не склали письмове направлення, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 12 цього Розділу ІІ Інструкції №1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пунктах 3, 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103).

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку № 1103).

Отже, законодавством не передбачено направлення водія для проходження огляду на стан сп`яніння у разі відмови водія від такого проходження.

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Гелхвіідзе Джондо Романовича залишити без задоволення, а постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський