Справа № 508/431/23
Провадження№3/508/397/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2023 року Миколаївський районний суд Одеської області

в складі:

Головуючої судді Горобця В.Л.

За участю секретаря Товт Т.В.

Прокурора Мельника Д.Г.

Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Миколаївка матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , працюючу Генеральним директором Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , -

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.172-7; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді генерального директора комунального некомерційного підприємства «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила Миколаївську селищну раду Березівського району Одеської області про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій:

Підписала наказ № 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом, яким надала 0,25 ставки лікаря анастазіолога загального відділення, 0,25 ставки лікаря педіатра загального відділення та 0,25 ставки лікаря педіатра дільничного Миколаївської амбулаторії ЗПСМ собі особисто, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбачене ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень не визнала та пояснила, що будь-яких дій в умовах реального конфлікту інтересів не вчиняла. Всі її дії були погодженні з головою Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області ОСОБА_2 . Вона безпосередньо звернулася до голови селищної ради з відповідними повідомленнями щодо реального конфлікту інтересів, які містяться в матеріалах справи та вважає що повідомила голову селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів та відповідно вчинила дії щодо підписання наказу № 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом, яким надала 0,25 ставки лікаря анастазіолога загального відділення, 0,25 ставки лікаря педіатра загального відділення та 0,25 ставки лікаря педіатра дільничного Миколаївської амбулаторії ЗПСМ собі особисто, після повідомлення голови селищної ради. Крім того, суду пояснила, що дана ситуація склалася у зв`язку з ти, що для належного фінансування лікарні, Національна служба здоров`я України затвердила відповідні умови за яких виділялися кошти для належного медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області. Для цього необхідно було додатково ввести відповідно ще посади 0,25 ставки лікаря анастазіолога загального відділення, 0,25 ставки лікаря педіатра загального відділення та 0,25 ставки лікаря педіатра дільничного Миколаївської амбулаторії ЗПСМ. Відповідно ОСОБА_1 пройшла курси стажування та отримала сертифікати. А тому вважає, що діяла виключно в інтересах лікарні та в інтересах територіальної громади, а саме населення громади, задля надання медичних послуг населенню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є головою Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, суду пояснив, що для виконання вимог Національної служби здоров`я України, щодо фінансування КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, до нього як до голови селищної ради, звернулася генеральний директор КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 з відповідними заявами-повідомленнями про надання згоди на сумісництво ще посади 0,25 ставки лікаря анастазіолога загального відділення, 0,25 ставки лікаря педіатра загального відділення та 0,25 ставки лікаря педіатра дільничного Миколаївської амбулаторії ЗПСМ. Дане питання було з ним погоджене та надано та надано дозвіл. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 не приймала та не вчиняла будь-яких дій в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки безпосередньо повідомила його, як керівника селищної ради про можливий конфлікт інтересів щодо підписання відповідно наказу№ 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 , ознак правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Просив призначити адміністративне стягнення із застосуванням положень ст. 36 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 06.06.2023 року справи про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. ч. 1,2 ст. 172-7 відносно ОСОБА_1 об`єднанні в одне провадження.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно- правову відповідальність.

Відповідно статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 167 та 169 Цивільного кодексу України, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Згідно статуту КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, затвердженого рішенням Миколаївської селищної ради № 2226-VIII від 23.02.2022, підприємство засноване Миколаївською селищною радою Березівського району Одеської області (орган місцевого самоврядування) та їй підпорядковується.

Згідно п. п. 4.2, 4.7 статуту КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області є юридичною особою публічного права, веде самостійний баланс, має поточні рахунки в установах банків, печатку із власним найменуванням.

Відповідно до Примітки 1, до статті 364 КК України визначено поняття службової особи, згідно якої - службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади,, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

У разі визначення посадових осіб на державних підприємствах до уваги слід також брати положення частини третьої статті 65 Господарського кодексу України. Зважаючи на зміст цієї норми, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Пунктом 7.2 статуту КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської' області визначено, що управління підприємством здійснює генеральний директор.

Розпорядженням голови Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 4-к від 12.01.2022 ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області та 12.01.2022 укладено контракт.

Відповідно до контракту та статуту КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, генеральний директор здійснює поточне керівництво підприємством; організовує фінансово-господарську діяльність підприємства; розпоряджається в установленому порядку майном і коштами підприємства, укладає угоди; видає у межах своїх повноважень накази і контролює їх виконання; приймає на роботу і звільняє з роботи з роботи, інше.

Враховуючи вищевказане, виходячи із обсягів функцій ОСОБА_1 , як генерального директора КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, відповідно до статуту та контракту, остання наділена адміністративно- господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками).

Таким чином, генеральний директор КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єктом відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 172-7 КУпАП, та на неї поширюється дія цього Закону, і вона зобов`язана виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ст. 28 Закону, та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону та п. 2 Примітки до ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно ст. 1 Закону, приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

За змістом ст. ст. 252 та 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням ст. 9 КУпАП, під адміністративним правопорушенням (проступком) необхідно розуміти протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наданих ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 листа № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29.04.2016 №126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а необхідно безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Диспозиції цих норм за своїм змістом є бланкетними адміністративно-правовими нормами, тобто нормами, які лише називають або описують правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема, ст. ст. 1, 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норми ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих її правопорушень. Самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у них дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 при винесені наказу № 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом, яким надала 0,25 ставки лікаря анастазіолога загального відділення, 0,25 ставки лікаря педіатра загального відділення та 0,25 ставки лікаря педіатра дільничного Миколаївської амбулаторії ЗПСМ собі особисто приймала таке рішення та діяла виключно в інтересах КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області задля надання кваліфікованої медичної допомоги населенню територіальної громади та для залучення відповідного фінансування встановлених вимог Національної служби здоров`я України для закупівлі ліків. Крім того, в матеріалах справи містяться заяви-повідомлення генерального директора КНП «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 до голови Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області ОСОБА_2 про можливий наявний конфлікт інтересів в її діях під час підписання наказу№ 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом ( а. с. 51-53).

Матеріали справи та протоколи про адміністративні правопорушення не містять достатніх даних, на підставі яких можлива була б констатація наявності обставин як складових реального конфлікту інтересів під час винесення наказу № 02/01 від 05.01.2023 року «Про прийняття працівників КНП «Миколаївська лікарня» за сумісництвом

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Норми ст. 62 Конституції України вказують, що, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Тобто, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи не надано.

Сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє у категоричній формі зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, у діяннях особи, щодо якої було складено протокол, повинна існувати суб`єктивна сторона правопорушення у формі умислу, що невід`ємною складовою частиною складу умисного правопорушення взагалі.

Оцінюючи інкриміноване ОСОБА_1 порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», особою, яка склала протокол не надано доказів про вчинення нею правопорушень умисно.

Саме виходячи з вищевикладеного, за відсутності будь-яких безперечних доказів про наявність в діяннях особи умислу на неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, керуючись положеннями і вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 172-7, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі про адміністративне правопорушення щодо, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої Генеральним директором Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська лікарня» Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня повного виготовлення тексту постанови шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Суддя : Горобець В.Л.