Справа №949/1227/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., за участю адвоката Клюйка А.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Права та обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 роз`яснені.

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №280929 від 24 червня 2023 року вбачається, що 24 червня 2023 року о 01 год. 36 хв., в м. Дубровиця по вул. Нова, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки "Audi 80", з номерним знаком НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора "Alcotest №6810".

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовилася від підпису в протоколі та дачі письмових пояснень.

На розгляді справи в суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення визнала повністю та пояснила, що 23 червня 2023 року ввечері вона випила невелику кількість спиртного. Однак у пізній час, після опівночі, до неї звернувся за допомогою військовослужбовець ОСОБА_2 та попросив відвезти його до пункту відправки у зону бойових дій, адже громадський транспорт в ту пору доби вже не курсував. Оскільки вона нещодавно поховала свого сина ОСОБА_3 , який загинув, беручи участь у бойових діях та забезпечуючи проведення заходів із національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, то не змогла відмовити ОСОБА_2 на його прохання. Вказала, що вона дійсно пройшла огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора, який показав позитивний результат. Вважає, що діяла в умовах крайньої необхідності.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Клюйко А.О. в судовому засіданні вважає, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 слід закрити в зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, оскільки ОСОБА_1 діяла в інтересах військової служби, для термінового прибуття військовослужбовця ОСОБА_2 по пункту збору особового складу, а також заподіяна нею шкода у виді порушення пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, є менш значною,ніж відвернена шкода.

Приймаючи рішення у справі, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд враховує наступне.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність. Зокрема, діяла в інтересах військової служби, для термінового прибуття військовослужбовця ОСОБА_2 по пункту збору особового складу. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Факт того, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо.

Відповідно до статті 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2023, з 05:30 год. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який продовжує діяти і по даний час.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю старшого солдата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджується витягом із наказу №100-РС від 10 квітня 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 додатково пояснила, що будучи матір`ю загиблого старшого солдата ОСОБА_3 , вона не змогла відмовити військовослужбовцю ОСОБА_2 на його прохання відвезти його до пункту відправки у зону бойових дій, оскільки він та її син разом проходили військову службу та товаришували. Не допомогти військовослужбовцю ОСОБА_2 вона не мала можливості, оскільки на всій території України введено воєнний стан і існує реальна загроза життю та здоров`ю населення. Фактично вона своїми діями не завдала ніякої шкоди охоронюваним правам та інтересам як держави так і третіх осіб.

Також варто зауважити, що до цього часу ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони.

Відповідно до результатів тестування ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора "Alcotest №6810" від 24 червня 2023 вбачається, що результат тесту складає 1,00 ‰.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що остання діяла в стані крайньої необхідності.

Згідно вимог статті 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Слід зазначити, що відповідно до вимог статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно статті 17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема справу Пол та ОдрейЕдвардз проти Сполученого Королівства/Pauland Audrey Edwards v the United Kingdom (№46477/99), в якому суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Стаття 280 одексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами пункту 4 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Керуючись статтями 7, 9, 17, 18, 245, 280, пунктом 4 частини 1 статтті 247, статтями 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, її захисником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови. постанови.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.