Номер провадження: 33/813/1056/23
Номер справи місцевого суду: 496/2809/23
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Трофеменка О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу захисниці Чурсової Вероніки Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з конфіскацією пального. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2023 року близько 12.30 годин за адресою: Одеська область, Одеський район, Київське шосе в бік м. Одеси, ОСОБА_1 зберігав та перевозив на авто марки «Mercedes Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 дизельне паливо в кількості 100 л. без наявної ліцензії на зберігання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_1 адвокат Чурсова В.О. просить вказану вище постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 164 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 , невірно вказана адреса місця проживання останнього, а саме не зазначено адресу його фактичного місця проживання. Крім того, у протоколі не зазначено свідків, проте на а.с. 16 містяться пояснення такої особи, підпис якої у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній, водночас поза увагою суду залишилось те, що свої пояснення свідок надавав від третьої особи, і ці пояснення, не засвідчені поліцейською, що їх відібрала. Також цей свідок не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення, що захисниця вважає унеможливлює врахування цих відомостей судом при вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Окрім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП в графі пояснення особи, не вказано, що пояснення додані до протоколу на окремому аркуші, ці пояснення, складені власноруч інспектором поліції, проте під цими поясненнями відсутній напис, що пояснення написані зі слів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що такі пояснення прочитано та відсутні зауваження, що є порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Водночас захисниця звертає увагу, що ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення провадження господарської діяльності, при цьому ОСОБА_1 не є ні суб`єктом господарської діяльності, ні посадовою особою суб`єкта господарської діяльності, а тому захисниця вважає, що він не може бути суб`єктом вказаного вище адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до положень ч.7 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 164 КУпАП, суддя виходив із того, що вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, наявними у цій справі.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками судді, виходячи з такого.

У відповідності до приписів ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч.4 ст. 164 КУпАП передбачає адміністартивну відповідальність за переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, не зазначеними у митних деклараціях при переміщенні пального або спирту етилового митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України, або в акцизних накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі акцизних накладних, складених на операції, при здійсненні яких переміщується пальне або спирт етиловий у таких транспортних засобах, або в заявках на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, не зазначеними:

-у митних деклараціях при переміщенні пального або спирту етилового митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України;

-в акцизних накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі акцизних накладних, складених на операції, при здійсненні яких переміщується пальне або спирт етиловий у таких транспортних засобах;

-в заявках на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №817926 від 28 лютого 2023 року, складеного ДОП СПВП №2 ОРУП №2 ГУПН в Одеській області старшим лейтенантом поліції Коростій М.О. убачається, що: «28 лютого 2023 року близько 12 год. 30 хв. за адресою: Одеська область, Одеський район, Київське шосе в бік Одеси, ОСОБА_1 зберігав на авто марки «Мерседес Спринтер» д.н.з. НОМЕР_1 дизильне паливо в кількості 100 л. без наявної ліцензії на зберігання, без мети збуту, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 164 КУпАП».

Аналізуючи зміст фабули висунутого звинувачення, можна дійти висновку про те, що ОСОБА_1 інкриміновано те, що він зберігав у автомобілі дизильне паливо без ліцензії на зберігання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі- Закон) зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Статтею 15 Закону передбачено, що імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною 1 статі 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Таким чином, за ч.1 ст. 164 КУпАП об`єктом правопорушення є встановлений порядок здійснення господарської діяльності та порядок ліцензування окремих видів господарської діяльності.

Відтак, у цьому випадку, зважаючи на вказані обставини, дії ОСОБА_1 мали б кваліфікуватися не за ч.4 ст. 164 КУпАП, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а за ч.1 ст. 164 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Апеляційний суд зауважує, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malafeyeva у Russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та «Карелін проти росії» ("Karelin у. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на вказане, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що суд не наділений повноваженнями надавати іншу правову кваліфікацію діям особи, а ніж ту, що визначена у протоколі про адміністративне правопорушення особою, уповноваженою на його складання, оскільки судовий розгляд здійснюється виключно в межах обсягу відомостей та інформації, зафіксованих у протоколі.

Зазначені вище обставини залишилися поза увагою судді, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для притягнення

ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 164 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У той же час, у справі "Barbera, MesseguandJabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КупАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисниці Чурсової Вероніки Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 164 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко