Справа № 299/1054/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/401/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.05.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ААБ № 238621, серії ААБ № 238631 від 03.02.2022 та постанови судді від 03.05.2022 вбачається, що ОСОБА_1 щодо якого постановою старшого державного виконавця Виноградівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) від 23.11.2021 № ВП 67071681 встановлено тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами, 03.02.2022 о 22 год 45 хв в м. Виноградів по вул. Ардовецькій, керував транспортним засобом марки BMW д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагували на світло, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 03.05.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу даного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, істотними порушеннями вимог діючого КУпАП, що призвело до порушення права на захист та внаслідок чого прийнято незаконне рішення.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання

-2-

свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З апеляційної скарги вбачається, що в ній не ставиться питання про скасування постанови суду в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а тому постанова судді від 03.05.2022 в цій частині апеляційним судом не перевіряється відповідно до ст. 294 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

-3-

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що водій ОСОБА_1 03.02.2022 о 22 год 45 хв в м. Виноградів по вул. Ардовецькій, керував транспортним засобом марки BMW д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагували на світло, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею першої інстанції та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238621 від 03.02.2022, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських; постановою серії БАА № 942381 від 03.02.2022 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238621 від 03.02.2022 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_1 , надавши пояснення по суті правопорушення.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує те, що згідно п.1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Таким чином у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

-4-

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що у інспектор СРПП ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Гук М. М. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд також переглянув відеозаписи долучені до проколу про адміністративне правопорушення та встановив, що зафіксовані на них обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окрім того, вказаний відеозапис узгоджується з іншими доказами по справі, які у своїй сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що відеофіксація як доказ має значення у справі лише у тому разі, коли підтверджує чи навпаки спростовує, вчинення особою адміністративного правопорушення, а не фіксацію будь-яких інших подій, що не мають відношення для встановлення складу конкретного правопорушення, або обставин, що не підлягають з`ясуванню і установленню судом при розгляді справи.

Відеозаписи, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення послідовні та охоплюють період з часу зупинки транспортного засобу до завершення оформлення документів, повністю передають перебіг події та на них зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тому такий доказ є належним та допустимим.

Таким чином, при розгляді справи наявним у ній доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, і винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, зокрема за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність закриття провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону та зводяться до довільного його трактування.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238621 від 03.02.2022, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - 03.02.2022.

-5-

Відповідно до оскаржуваної постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення 03.05.2022, тобто з дотриманням вимог ч. 6 ст. 38 КУпАП, а тому підстави для закриття провадження в справі згідно з положеннями п. 7 ст. 247 КУпАП відсутні.

У той же час, обчислення вказаного строку станом на момент апеляційного розгляду не ґрунтується на вимогах КУпАП, оскільки факт дотримання строку, передбаченого ч. 6 ст. 38 КУпАП, законодавцем пов`язується виключно з кінцевим моментом у виді накладення адміністративного стягнення, в даному випадку судом першої інстанції, а час, який сплинув у ході набрання оскаржуваною постановою законної сили, не впливає на обчислення цього строку.

Адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, 36 КУпАП, зокрема, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою передбачено лише одне безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, врахувавши при цьому характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, відтак адміністративне стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

При цьому апеляційний суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, відповідно до змісту якого будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.05.2022 щодо нього,- без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя