Справа № 504/2617/23
Номер провадження 3/504/1794/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Вірменії, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 , видана 20.08.2021р. органом 4801;

за ст.126 ч.5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2023р. інспектором РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоровим Р. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №321391, згідно якого 03.06.2023р. о 11:40 год. за адресою: Одеська область Одеський район а/д Т1606, 34 км. «Одеса-Южне» ОСОБА_3 керував автомобілем «Volkswagen Jetta» н/з НОМЕР_2 з посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , виданою 20.08.2021р. органом 4801, та іноземним посвідченням водія, яке не змінив протягом двох місяців. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року (постанова від 22.04.2023р. серії ЕАС 68872476). Такими діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.1 «а» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.5 ст.126 КУпАП.

19.07.2023р. до суду надійшли заперечення на протокол, подані представником ОСОБА_3 адвокатом Бєловою Р.В., в яких остання зазначає, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_3 , видане 01.11.2017 року Police of RA B001 відповідає вимогам Міжнародної конвенції та записи в ньому продубльовано літерами латинського алфавіту. ОСОБА_1 пред`явив міжнародне посвідчення водія, яке є дійсним на території України. Тобто, у ОСОБА_4 наявне посвідчення водія, що видане відповідно до Конвенції ООН про дорожній рух, якою встановлено правила та регулювання для міжнародних водійських документів. Будь-яких даних щодо недійсності вказаного посвідчення або про позбавлення громадян Вірменії права керування транспортним засобом на території інших країн-учасників Конвенції, матеріали справи не містять. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказами винуватості особи. Крім того, даних про залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

В судове засідання 09.08.2023р. ОСОБА_3 та його представник-адвокат Бєлова Р.В., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 та його представника на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі необхідно закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право.

Таким чином, при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення одного лише факту складання протоколу про адміністративне правопорушення не достатньо для визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , видане 01.11.2017 року Police of RA B001 відповідає вимогам Міжнародної конвенції та записи в ньому продубльовано літерами латинського алфавіту. ОСОБА_1 пред`явив міжнародне посвідчення водія, яке є дійсним на території України. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної камери не є доказами винуватості особи.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно ч. 5 ст. 126 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Указом Президії Верховної Ради ПВР УРСР «Про ратифікацію Конвенції про шляховий рух» № 2614-VIII від 25.04.1974 зі змінами та доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01.05.1971, у редакції від 26.03.2006 було ратифіковано Конвенцію про дорожній рух (Відень, 08.11.1968).

Частиною 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Відповідно до пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Зазначені особи під час керування транспортними засобами можуть мати національне посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку.

Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на національне посвідчення водія, а також видача їм національних посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться.

Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32цього Положення).

У разі наявності в посвідченні водія іноземної держави двох або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою категорією із зазначених у такому посвідченні водія.

Громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 20.08.2021 року, строк дії якої до 18.08.2031 року.

Відповідно до посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , видане 01.11.2017 року Police of RA НОМЕР_4 , дійсне до 01.11.2027 року, ОСОБА_6 .

Таким чином, громадянин Вірменії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія у країні громадянство якої він має.

Отже, у ОСОБА_7 наявне посвідчення водія, що видане відповідно до Конвенції ООН про дорожній рух, що відбулася 1949 та 1968 року, які встановили правила та регулювання для міжнародних водійських документів.

Будь-яких даних щодо недійсності вказаного посвідчень або про позбавлення Громадянин Вірменії права керування транспортним засобом на території інших країн-учасників Конвенції, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1, 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), кожен водій автомобіля повинен мати водійське посвідчення. Договірні сторони будуть визнавати: 1) будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає вимогам Додатка 6 до цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 4 Додатка 6 до Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968), в посвідченні в обов`язковому порядку зазначаються перераховані нижче відомості: 1) прізвище; 2) ім`я та по батькові заначено в розділі; 3) дата і місце народження зазначено в розділі; 4) місце проживання; 5) орган, що видав посвідчення; 6) дата і місце видачі посвідчення; 7) дата закінчення дії посвідчення; 8) номер посвідчення; 9) підпис і/або штамп або печатку органу, що видав посвідчення; 10) підпис власника; 11) категорія або категорії, або підкатегорії транспортних засобів, на які поширюється це посвідчення, із зазначенням дати видачі посвідчення і дат закінчення дії для кожної з цих категорій. Крім того, до водійського посвідчення повинна додаватися фотографія власника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про недоведеність порушення громадянином Вірменії ОСОБА_4 вимог пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, оскільки останнім на вимогу поліцейських було пред`явлено чинне посвідчення водія відповідної категорії.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення та посвідки на тимчасове проживання вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином Вірменії.

Відповідно до п. 3.7 розділу 3 вказаної Інструкції, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, володіє тільки іноземною мовою, уповноважена посадова особа призначає перекладача, який зобов`язаний з`явитися і зробити повно й точно доручений йому переклад. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими. Перекладачами також можуть бути залучені особи, відомості про яких відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, затвердженого наказом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 травня 2013 року за № 801/23333 (далі - Порядок), унесено до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів. Доступ посадових осіб Держприкордонслужби до відомостей цього реєстру надається відповідно до розділу ІV Порядку за письмовим зверненням Адміністрації Держприкордонслужби.

Тобто, особа яка притягається до адміністративної відповідальності має право знати, вчинення якого адміністративного правопорушення їй інкримінують, має право користуватись рідною мовою, надати пояснення, користуватись послугами перекладача.

Даних про залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Основними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_4 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.7, 10, 13, 221, 245, 247, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан