Дата документу Справа № 336/9639/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/9639/21 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/703/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Фоменка С.І., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та адвоката Фоменка С.І. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2021 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, не працює, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя місцевого суду встановив, що 05.11.2021 року о 00-26 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по пр. Моторобудівників, 27 керував автомобілем «ВАЗ 21063», держномер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водію заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 та адвокат Фоменко С.І. звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначили, що матеріали адміністративної справи не відповідають вимогам закону.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що апелянт. усвідомлював, що ОСОБА_3 в момент передачі йому транспортного засобу для керування, перебував у стані сп`яніння.

Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні пояснення правопорушника щодо скоєння інкримінованого йому правопорушення, натомість зазначено, що до справи додаються пояснення на окремому аркуші. Крім того, матеріали відеозапису не містять відомостей щодо визнання ОСОБА_1 своєї вини щодо передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння.

Звертає увагу суду, що за змістом описової частини протоколу та інших матеріалів справи ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння. Між тим, за змістом оскаржуваної постанови суд встановив, що ОСОБА_1 керував автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, судом не встановлено обставин передачі ОСОБА_1 керування транспортним засобом іншій особі, а саме ОСОБА_1 згідно тексту постанови притягнутий до відповідальності за дії, які він взагалі не вчиняв.

Апелянт вказує, що суд не повідомив його про час та дату судового засідання, розглянувши справу без його участі, що в свою чергу призвело до порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

У зв`язку із вищевикладених вважає, що суд першої інстанції розглянув справу не об`єктивно та поверхнево.

Просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2021 року, провадження у справі закрити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Фоменка С.І. на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування кожної обставини справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а згідно ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя суду першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які не були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , зокрема визнав доведеним, що останній порушив п. «а» п. 2.9 ПДР, пославшись на протокол про адміністративне правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 329784 вбачається, що 05.11.2021 року о 00 год. 26 хв. в м. Запоріжжі, пр. Моторобудівників, 27, громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , передав право керування транспортним засобом «ВАЗ 21063», держномер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку, тест № 1198, який був здійснений за допомогою алкотесту Драгер 6820.

В той же час, відповідно до фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених в постанові, ОСОБА_1 визнаний винуватим за те, що він 05.11.2021 року о 00-26 год. в м. Запоріжжі по пр. Моторобудівників, 27 керував автомобілем «ВАЗ 21063», держномер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водію заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення і визнав особу винною в тих діях, які поліцейським не інкримінувались йому в протоколі.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

В судовому засіданні апеляційного суду було переглянуто відеозапис, який стосується подій зазначених у протоколі, на якому зафіксовано констатацію працівниками поліції складання протоколу у відношенні ОСОБА_1 за передачу права керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, зафіксовані на відео обставини засвідчують події, що стосуються іншої особи, а саме ОСОБА_4 щодо керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Між тим обставин, які засвідчують відображені у протоколі відносно ОСОБА_1 події, взагалі не знайшли підтвердження.

Доводи апелянта про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за дії, які він не вчиняв, з огляду на ті, які були встановлені судом першої інстанції є такими, що заслуговують на увагу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 не порушив встановленого місцевим судом п. 2.9 а ПДР.

Таким чином, сукупність встановлених обставин засвідчує, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного звинувачення.

Так самостійна зміна судом фабули адміністративного правопорушення, зафіксованого у протоколі про його вчинення, відомостей про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а порушує принцип рівності сторін процесу та свідчить про те, що ОСОБА_1 змушений захищатись від адміністративного обвинувачення, яке йому не пред`являлось.

Між тим, і обставини, які за змістом складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення також не знайшли свого доказового підтвердження.

З огляду на вищенаведені вимоги міжнародної практики, яка є частиною національного законодавства та статті 256 КУпАП внаслідок самостійної зміни судом фабули адміністративного правопорушення, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та адвоката Фоменка С.І. задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник