ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Павленко О.Г., потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Павленко Олени Георгіївни, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 28 травня 2023 року о 15 годині 37 хвилин, у місті Дніпрі на перехресті Гулі Корольової та Петра Калнишевського керуючи транспортним засобом AUDI 80 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 по вул. Гулі Корольової при виїзді на нерегульоване перехрестя, рухаючись по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу SUZUKI SWIFT 1.3 GTI д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався головною дорогою по проспекту Петра Калнишевського, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України. за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та застосувати до нього більш м`яке адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не відповідає вимогам закону, його особистості та характеру скоєного правопорушення, оскільки судом не було враховано наявні пом`якшуючі обставини та не витримано баланс між покаранням і особою ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначає, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не є навмисним, грубим, оскільки в момент скоєння ДТП він не їхав із перевищенням встановленої швидкості, правопорушення вчинено вперше, з необережності, без грубого порушення встановлених правил, явно виражених ознак зухвалості та не потягло за собою тяжких наслідків.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, що свідчить про дотримання ним встановлених правил дорожнього руху, а також малу вірогідність вчинення нових правопорушень, свою вину визнав у повному обсязі, щиро кається та добровільно відшкодував збитки.

Водночас, звертає увагу, що відповідно до вимог закону цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у СК ПрАТ Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП, поліс №ЕР-211055715, тобто він для забезпечення відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_2 дотримався вимог закону та забезпечив свою відповідальність, що свідчить про його турботу за суспільство та дотримання норм співжиття.

При цьому, наголошує, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції безпідставно зазначив про повторність вчиненого ДТП, оскільки ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення вперше.

Таким чином, на переконання сторони захисту, покарання у вигляді штрафу носитиме виховний характер та буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник Павленко О.Г. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні в повному обсязі, просили змінити постанову та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпілий ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав за можливе пом`якшити ОСОБА_1 адмінстягнення.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом не дотримано у повному обсязі.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме недотримання під час керування транспортним засобом вимог ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, не оспорюються в апеляційній скарзі стороною захисту, а тому відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційним судом не перевіряються.

Разом з цим доводи апеляційної скарги захисника Павленко О.Г. щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Санкція ст.124 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд врахував характер вчиненого правопорушення та прийшов до висновку, що саме такий вид адміністративного стягнення буде достатнім задля його виховного впливу і запобігання вчинення ним нових правопорушень.

При цьому, за наявності в санкції ст.124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в своїй постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією вказаної статті.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, на момент вчинення ДТП у нетверезому стані не перебував, спричинені збитки потерпілому ОСОБА_2 відшкодував у добровільному порядку.

Отже, внаслідок неповноти судового розгляду, суд не врахував належним чином особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, визнає свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови безпідставно зазначив про повторність вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані для підтвердження даного факту.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Враховуючи вищенаведе, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено адміністративне стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП, оскільки таке стягнення є справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної особи та попередженню вчинення нею нових правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У той же час адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Павленко О.Г. підлягає задоволенню, а постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року - зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Павленко Олеги Георгіївни задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО